Кожен Герой, який віддав життя за Батьківщину, - це втрата не лише для рідних і близьких, це втрата для всієї нації. The post ОПОВИТІ ЖУРБОЮ appeared first on Газета "Подолянин".
Кожен Герой, який віддав життя за Батьківщину, – це втрата не лише для рідних і близьких, це втрата для всієї нації. ІЗ ПЕРШИХ ДНІВ У ТЕРОБОРОНІ 31 березня Кам’янець-Подільська громада провела в останню путь молодшого сержанта Геннадія БРИНЮКА. Геннадій Вікторович народився 20 січня 1976 р. 26 лютого 2022 р. пішов добровольцем на захист країни. Служив командиром стрілецького відділення в одному з батальйонів територіальної оборони. Геннадій Вікторович, вірний військовій присязі, мужньо виконавши військовий обов’язок, помер 20 березня 2026 р. у шпиталі Humanitas Research Hospital (м.Мілан, Італія) внаслідок хвороби, виявленої рік тому. Поховано Героя на міській Алеї Слави. ЧЕКАЛИ ВДОМА Орининська громада прощалася із солдатом Сергієм КРАВЦОВИМ. Народився Сергій Миколайович 25 травня 1977 р. в с.Кізя. Із червня 1995 по листопад 1996 р. проходив строкову військову службу. В серпні 2024 р. повернувся до лав ЗСУ за мобілізацією. Ніс службу на посаді гранатометника штурмового відділення в одній із військових частин ЗСУ. Від жовтня 2024 р. вважався безвісти зниклим, проте ДНК-експертиза підтвердила найгірше. Герой, проявивши стійкість і мужність у бою за Батьківщину, загинув 28 жовтня 2024 р. поблизу с.Шахтарське Волноваського району Донецької області, виконуючи бойове завдання за призначенням. Наш Захисник знайшов спокій на Алеї Слави с.Оринин. ВІРНИЙ ДО ОСТАННЬОГО 28 березня Новоушицька громада провела в останню путь жителя с.Струга Богдана КІНДРАТА. Народився Богдан Ігорьович 15 травня 1987 р. У Новоушицькому технікумі механізації сільського господарства отримав спеціальність агронома. Здобув вищу освіту в Кам’янець-Подільському сільськогосподарському інституті. Проходив строкову військову службу. Повернувся до рідного села і працював на різних підприємствах. Повернувся до лав ЗСУ в лютому 2023 р. за мобілізацією. Був навідником-оператором БМП-2. За роки служби зазнав декілька поранень і струсу мозку. За хоробрість і відвагу нагороджений численними бойовими відзнаками. Серце Воїна зупинилося 25 березня 2026 р. У Богдана Ігорьовича залишилися дружина, дитина, батьки і сестра. Героя поховано на місцевому кладовищі с.Струга. ДИВА НЕ СТАЛОСЯ «15 грудня 2024 р. під час виконання бойового завдання поблизу с.Богоявленка Волноваського району Донецької області загинув житель с.Міцівці Юрій КРИЖАНОВСЬКИЙ, який відтоді вважався зниклим безвісти, – повідомили в Новодунаєвецькій громаді. – Довгою виявилася дорога до рідного дому. Рідні й близькі Юрія щодня жили з надією і болем одночасно, але реальність виявилася жорстокою. У війні з російським агресором Юрій Михайлович загинув…». Поховано Героя на кладовищі в рідному с.Міцівці. ЛЮБИЙ БАТЬКО «Під час проходження військової служби на Харківщині 21 березня 2026 р. перестало битися серце жителя с.Косиківці – сержанта Валерія КОБЯЛКА, – із сумом повідомили в Новоушицькій тергромаді. – Валерій Віталійович народився 2 серпня 1971 р. Все його життя було пов’язане з рідним краєм: тут навчався, працював у будівельній бригаді та дбав про хліб для людей, працюючи в колгоспному млині. Коли ворог прийшов на нашу землю, Валерій Віталійович одним із перших став на захист Батьківщини. У лавах 3-ї окремої залізної танкової бригади боронив українську землю і звільняв окуповану Харківщину». У Захисника залишилися дружина, син, дочка і брат. Поховання відбулося 27 березня в с.Косиківці. The post ОПОВИТІ ЖУРБОЮ appeared first on Газета "Подолянин".
АГРАРІЇ ПРОДОВЖУЮТЬ ПІДТРИМУВАТИ ФРОНТ: НОВА ПЕРЕДАЧА ТЕХНІКИ І ПІДСИЛЕННЯ ДЛЯ ДЕСАНТНИКІВ
Ще 20 автомобілів передано підрозділам десантно-штурмових військ Збройних сил України. Ці транспортні засоби підсилять підрозділи, які виконують бойові завдання на найскладніших напрямках, зокрема 46-ї окремої аеромобільної Подільської бригади ДШВ ЗСУ. The post АГРАРІЇ ПРОДОВЖУЮТЬ ПІДТРИМУВАТИ ФРОНТ: НОВА ПЕРЕДАЧА ТЕХНІКИ І ПІДСИЛЕННЯ ДЛЯ ДЕСАНТНИКІВ appeared first on Газета "Подолянин".
<img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78453" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj_stor.1.webp" alt="" width="400" height="267" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj_stor.1.webp 800w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj_stor.1-400x267.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj_stor.1-768x512.webp 768w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj_stor.1-450x300.webp 450w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj_stor.1-310x207.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj_stor.1-150x100.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />Ще 20 автомобілів передано підрозділам десантно–штурмових військ Збройних сил України. Ці транспортні засоби підсилять підрозділи, які виконують бойові завдання на найскладніших напрямках, зокрема 46–ї окремої аеромобільної Подільської бригади ДШВ ЗСУ. Це стало можливим завдяки ініціативі аграріїв Хмельниччини – членів Всеукраїнської аграрної ради. Їхній внесок у підтримку захисників є системним і регулярно забезпечує військові частини технікою та необхідними ресурсами. Серед головних ініціаторів допомоги – Ігор ГАЙ, аграрій, директор ПП «Калинський ключ», голова Всеукраїнської аграрної ради у Хмельницькій області. Як депутат Хмельницької обласної ради та активний член аграрної спільноти, він разом із колегами координує волонтерські ініціативи, спрямовані на підтримку української армії. Саме про них сьогодні говоримо ексклюзивно для «ПОДОЛЯНИНА». – У рамках діяльності Всеукраїнської аграрної ради аграрії вже передали майже 3000 авто для Збройних сил України, що свідчить про масштабну технічну підтримку військових потреб. Ці автомобілі регулярно направляються до підрозділів, які цього потребують найбільше. Ігорю Віталійовичу, як вдається забезпечувати таку системність допомоги? – Насправді за цією цифрою стоїть велика командна робота. Всеукраїнська аграрна рада об’єднує відповідальний бізнес, який із перших днів повномасштабного вторгнення визначив для себе чітку позицію: працюємо і допомагаємо. Ми маємо постійну комунікацію з військовими підрозділами, отримуємо конкретні запити і намагаємося оперативно реагувати. Це не стихійна волонтерська діяльність, а налагоджений механізм. – Які запити сьогодні задовольняєте найчастіше? – Насамперед – транспорт. Автомобілі на фронті – це витратний ресурс. Вони працюють у надзвичайно складних умовах, часто під обстрілами, і потреба в них постійна. Машини потрібні для підвезення боєприпасів, евакуації поранених, ротацій, логістики. ­ Кожне передане авто ­ це мобільність і, без перебільшення, врятовані життя, ­ каже голова Всеукраїнської аграрної ради у Хмельницькій області, депутат Хмельницької обласної ради Ігор ГАЙ. ­ Хоча транспорт сьогодні ­ це один із найкритичніших запитів, ми також реагуємо на потреби в ремонті техніки, закупівлі запчастин, шин, засобів зв’язку тощо. Працюємо під конкретні підрозділи та їхні реальні запити. Важливо не просто передати допомогу, а зробити це вчасно і саме те, що потрібно військовим у конкретний момент. Така гнучкість і постійна комунікація з фронтом дозволяють нам діяти ефективно. ­ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78454" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj3.webp" alt="" width="400" height="245" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj3.webp 555w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj3-400x245.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj3-490x300.webp 490w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj3-310x190.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/gaj3-150x92.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />Багато аграріїв долучаються до волонтерства? ­ Так, це не поодинокі випадки, а системна позиція великої частини аграрної спільноти області. Наші фермери, власники сільгосппідприємств і представники аграрного бізнесу регулярно допомагають за конкретними запитами, адже оборона країни ­ спільна справа. Це справді надихає і дає розуміння, що наша сила в єдності громади, бізнесу та держави. Приємно, що нагороджують колег подяками і нагородами, адже це є визнанням їхньої щоденної праці, відповідальності та внеску в спільну справу підтримки наших захисників. Пишаюся своїм другом Сергієм $ІВАЩУКОМ, який особисто передав для фронту більше як сотню авто, не рахуючи іншої допомоги. Серед аграріїв Кам’янеччини постійно допомагають Анатолій ЯКОВЕНЧУК, Андрій ВАНАТ, Анатолій ЗЕЛЕНИЦЯ, Ярослава БАБІЙ, Ніна ДУБИЦЬКА, Анатолій АТАМАНЧУК, Йосип БОМК, Анатолій БОГДАНОВ, Олег СКРИНЧУК, Володимир ПРИСЯЖНИЙ, Костянтин ІВАНОВ. У великій війні важливими є не слова, а конкретні справи: техніка для фронту ­ це мобільність, збережений час і врятовані життя українських воїнів. ­ Ігорю Віталійовичу, чи є плани розширювати такі ініціативи в інших регіонах? ­ Так, ми постійно обмінюємося досвідом із колегами з інших областей. Завдяки системній роботі Всеукраїнської аграрної ради та їхньому вмінню оперативно мобілізувати агровиробників по всій країні, цей досвід уже масштабується на національному рівні. Ми прагнемо, щоб така взаємодія стала стандартом для кожного регіону. Це дозволяє забезпечити точність і швидкість: допомога потрапляє саме до тих підрозділів, які потребують її першими, без зайвої бюрократії та затримок. ­ Що для вас є головним результатом такої роботи? ­ Головний результат ­ це відчуття єдності та реальної допомоги нашим захисникам. Кожен автомобіль, кожен переданий ресурс ­ це конкретна користь для фронту і внесок у нашу спільну Перемогу. Особисто для мене ­ це питання не лише професійного обов’язку, а й глибокого внутрішнього переконання. Коли ти бачиш, як зусилля окремих людей складаються в реальну силу, що здатна змінювати ситуацію на фронті чи у громадах, це дає величезний стимул рухатися далі. Підтримка армії ­ це не лише благодійність, а наш прямий внесок у Перемогу та безпеку країни. The post АГРАРІЇ ПРОДОВЖУЮТЬ ПІДТРИМУВАТИ ФРОНТ: НОВА ПЕРЕДАЧА ТЕХНІКИ І ПІДСИЛЕННЯ ДЛЯ ДЕСАНТНИКІВ appeared first on Газета "Подолянин".
25 березня в Ратуші відбулася презентація путівника «Кам’янець вірменський. Історико-туристичний маршрут», який розкриває маловідомі сторінки історії й життя вірменської громади в місті. Він проведе читачів мальовничими вулицями Старого міста - місцями проживання, пам’яток економічного і культурного значення для вірмен XIV-XVIII ст. Видання перенесе гостей та містян у період... The post ВІРМЕНСЬКА ПЕРСПЕКТИВА МІСТА appeared first on Газета "Подолянин".
<img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78470" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/avtory_putivnyk.webp" alt="" width="400" height="239" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/avtory_putivnyk.webp 837w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/avtory_putivnyk-400x239.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/avtory_putivnyk-768x459.webp 768w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/avtory_putivnyk-502x300.webp 502w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/avtory_putivnyk-310x185.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/avtory_putivnyk-150x90.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />25 березня в Ратуші відбулася презентація путівника «Кам’янець вірменський. Історико-туристичний маршрут», який розкриває маловідомі сторінки історії й життя вірменської громади в місті. Він проведе читачів мальовничими вулицями Старого міста – місцями проживання, пам’яток економічного і культурного значення для вірмен XIV-XVIII ст. Видання перенесе гостей та містян у період кам’янецької історії, коли в цих давніх кам’яницях і ринках, які відігравали ключову роль у становленні самоврядного міста, вирувало життя. Спікери презентації, співавтори путівника: Дмитро ВАЩУК – старший науковий співробітник Інституту історії України Національної академії наук України, кандидат історичних наук; Ігор СТАРЕНЬКИЙ – військовослужбовець ЗСУ, кандидат історичних наук; Андрій ХОПТЯР – учений секретар Кам’янець-Подільського державного історичного музею-заповідника, кандидат історичних наук. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78471" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/putivnyk.webp" alt="" width="366" height="316" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/putivnyk.webp 637w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/putivnyk-400x345.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/putivnyk-347x300.webp 347w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/putivnyk-310x268.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/putivnyk-122x105.webp 122w" sizes="auto, (max-width: 366px) 100vw, 366px" />У виданні вони розповіли про унікальність вірменської спадщини зрозумілою мовою. Окрім зображень власне пам’яток, додано сканкопії археологічних знахідок із фондів НІАЗу та історичного музею. Вірменська громада була однією з найбільших і була здебільшого зосереджена в одній частині міста. Цікавий факт виявився при створенні мапи маршруту, де окремим пунктом значаться «Вірменські фільварки». З’ясувалося, що вони розташовувалися там, де нині Руські фільварки. – Частина наших істориків, зокрема і я, локалізували ці фільварки приблизно в районі сучасного Ботанічного саду. Тому що з певних описів це було найкраще місце, де вони могли бути. Але історик Дмитро БАБЮК, який розробляв демонстраційні матеріали, знайшов декілька планів XVIII ст., які розвіяли всі міфи. Проте, я думаю, ця тема ще буде розкрита в наступних наших роботах, – зазначив Андрій Хоптяр. На заході були присутні представники вірменської громади міста, а священник Вірменської Апостольської Церкви провів освячення та спільну молитву на початку презентації. Після завершення автори провели автограф–сесію, де у більш вільній атмосфері поспілкувалися з глядачами та відповіли на решту запитань. «Кам’янець вірменський» – це вже третя книга із серії «Кам’янець…», започаткованої як туристичні путівники для ознайомлення з історичними пам’ятками різних етноспільнот у нашому місті. Путівник, виданий двома мовами за сприяння Кам’янець–Подільської міської ради та Кам’янець–Подільського державного історичного музею–заповідника, можна купити в усіх локаціях музею. Уляна МЕДВІДЬ. The post ВІРМЕНСЬКА ПЕРСПЕКТИВА МІСТА appeared first on Газета "Подолянин".
У християн завершується Великий піст, який полягає не лише в молитві та утриманні від їжі, але й у вчинках милосердя, допомозі хворим і нужденним. Проте для декого це не поодинокі практики, а постійний стиль життя. Майже 10 років у смт Смотрич, колишнього Дунаєвецького, а нині - Кам’янець-Подільського району, діє Дім Милосердя для хворих, неповносправних і осіб похилого віку, яким опікуються католицькі монахи-пасіоністи та монахині зі Згромадження сестер Милосердя Святого Вікентія. Сьогодні ми спілкуємося з його директором о.Пьотром ЧАПЛІНСЬКИМ. The post ВИБРАЛИ ЖИТИ ДЛЯ БОГА І ЛЮДЕЙ appeared first on Газета "Подолянин".
У християн завершується Великий піст, який полягає не лише в молитві та утриманні від їжі, але й у вчинках милосердя, допомозі хворим і нужденним. Проте для декого це не поодинокі практики, а постійний стиль життя. Майже 10 років у смт Смотрич, колишнього Дунаєвецького, а нині – Кам’янець-Подільського району, діє Дім Милосердя для хворих, неповносправних і осіб похилого віку, яким опікуються католицькі монахи-пасіоністи та монахині зі Згромадження сестер Милосердя Святого Вікентія. Сьогодні ми спілкуємося з його директором о.Пьотром ЧАПЛІНСЬКИМ. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78484" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dim-myloserdya1.webp" alt="" width="297" height="356" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dim-myloserdya1.webp 417w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dim-myloserdya1-334x400.webp 334w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dim-myloserdya1-250x300.webp 250w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dim-myloserdya1-259x310.webp 259w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dim-myloserdya1-88x105.webp 88w" sizes="auto, (max-width: 297px) 100vw, 297px" />– Пане Пьотре, як виникла та як вдалося реалізувати ідею цього соціального прихистку? – Дім Милосердя Пасіоністів (пасіоністи – католицька чернеча конгрегація Страстей Господа нашого Ісуса Христа. – Прим. авт.) створювався досить довго через брак фінансування. Виник у період із 2005 по 2017 роки. А тривало це так: під час генеральної візитації з Риму консультор (радник) Генерала пасіоністів, який походить з американської провінції конгрегації, запитав: «Що можна зробити для мешканців цих околиць?». Ми тоді відповіли, що корисним був би будинок для осіб похилого віку, яких щоразу більшає, і вони не мають опіки. Ми гадки не мали, скільки це буде коштувати. Навіть не задумувалися над цим, бо ніколи не будемо мати таких коштів. Після закінчення візитації отець-консультор поїхав, а ми залишили цю ідею. Невідомо звідки люди дізналися про неї, але після політичних змін в Україні з 2005 року бізнес почав банкрутувати, й директор Смотрицького транспортного підприємства запропонував нам купити під Дім Милосердя бюро своєї організації. Недорого, адже не мав чим віддати заробітну плату своїм працівникам. Для цікавості пішли подивитися на будинок, хоча і так не мали за що його придбати. Того самого дня надійшов лист від отця-радника, який був у нас на візитації, що йому вдалося отримати від пасіоністів із США кошти для нашого монастиря. Це було майже стільки, скільки коштував той будинок. Мій співбрат о.Альбін СОБЄХ сказав: «Отче, це знак від Бога, що маємо зайнятися цією справою!». І так розпочалося: купили бюро і ще деякий час облаштовували його для найбільш нужденних. – Хто здійснює догляд за підопічними? – Від самого початку я зайнявся організацією Дому Милосердя (придбанням речей, ремонтом, документацією). Це тривало трохи часу. Із травня 2017 року приїхали три сестри зі Згромадження Милосердя св. Вікентія де Поля, званими шаритками. Допомагали декілька місяців привести все до ладу. І хоча Дім ще не був повністю закінчений, офіційно його відкрили 27 вересня того року. Я із сестрами продовжую утримувати Дім і надалі. Підтримують наші чернечі згромадження. Також нам допомагають люди як волонтери. Хоча їх стає все менше. – Як зазвичай потрапляють до Вас, і чи є якісь спеціальні вимоги для приймання? – До нашого Дому люди потрапляють у різноманітний спосіб. Деколи хтось із рідні просить, щоб прийняти, бо не можуть займатися важкохворою особою. Інколи просять сусіди або взагалі випадкові люди, які дізналися, що хтось дуже потребує допомоги. Головна умова полягає в тому, що конче необхідна допомога, і є дуже важка ситуація. Намагаємося насамперед допомогти бідним, особам, які перебувають у важкому життєвому становищі. Навіть можна сказати, що в ситуації без виходу. – Скільком особам на сьогодні надаєте допомогу і скільки можете ще прийняти? – Нині маємо 28 осіб, і лише таку кількість можемо прийняти. Часом нас дуже просять, щоб поселили ще когось, хто не має жодної опіки. Не можемо наразі прийняти, і нам від цього дуже прикро. Просто немає місця. Допомагаємо не тільки особам, які перебувають у нашому Домі, але й найбільш нужденним у Смотричі та околицях. Часто їм необхідна допомога продуктами, одягом і взуттям, у базовому облаштуванні дому та навіть дрібних ремонтах, як-от перекриття даху і ремонт несправної печі. – Як змінилося життя Вашого Дому і монастиря з початком повномасштабного російського вторгнення? – Так, як сказав вище. Мусили вийти з допомогою назовні нашого Дому, щоб допомагати особам, які сюди приїхали з територій, безпосередньо охоплених війною. Їм важко. І хоча втратили все, вони щасливі, що врятували своє життя. – Хто найбільше з мешканців Дому Милосердя запам’ятався, і які історії досі залишаються у Вашому серці? – Кожна особа чимось запам’яталася. Кожна є іншою. Одних пам’ятаємо, бо були дуже добрі, інших, бо нам дуже докучали, а третіх, бо були кумедні чи веселі. – Чи надаєте паліативну допомогу хворим мешканцям Дому Милосердя? – Ні, не надаємо. Для цього потрібно мати додаткове спеціальне приміщення, дуже дорогі ліки і лікарів-спеціалістів. Цього не маємо і фінансово не подужали б. Як можемо, зменшуємо біль нашим підопічним, контактуючи з місцевими лікарями, які доглядають за жителями Дому. – Де отримуєте кошти для своєї діяльності, та які найбільші потреби маєте на сьогодні? – Наші підопічні жертвують на своє утримання, хто скільки має. Зазвичай це дуже мало. Якщо мають родини, то вони їх також підтримують. Головна допомога надходить від людей, які не пов’язані з жителями Дому Милосердя. Дуже часто виїжджаю до Польщі та у храмах на Святих Месах виголошую проповідь і згадую про нашу справу, просячи допомоги. Після богослужінь стою перед храмом із кошиком. Мушу визнати, що люди дуже доброзичливі та чимало нас підтримують. Допомагають також наші чернечі згромадження пасіоністів і сестер Милосердя св. Вікентія де Поля (шариток). Пишу до різних благодійних фондів і організацій, зазвичай релігійних. Підтримують друзі-священники з Польщі. Чимало, зокрема продуктів, отримуємо від різних навколишніх місцевостей. Часто дзвонять, щоб домовитися про мій приїзд, щоб міг відвезти зібрані речі. У нашому Домі потреба є у всьому. Багато використовуємо памперсів для підопічних, до того ж вони дуже дорогі. Чимало коштів іде на звичайне утримання Дому: харчування, ліки, електрику, обігрів. Останнім часом нам перешкоджає відсутність електрики. Допоміг би потужний генератор на весь Дім. Нам уже вдалося встановити сонячні батареї, проте маємо замало акумуляторів через брак фінансів. Могли закупити лише три, а до нашої системи можемо під’єднати 8. Наявні три здатні лише для обігріву та освітлення кухні. Якби вдалося придбати ще, то могли б навіть приєднати холодильники й одну машину для прання, освітити сходи та інші найбільш необхідні приміщення. – Що спонукає Вас опікуватися нужденними? – Кожний із нас вступив до свого чернечого згромадження для того, щоб жити ідеалами, які проповідував Христос. А Він учив любити ближнього і допомагати тим, хто цього найбільше потребує. Також щоб жити специфічним покликанням згромадження, яке собі вибрали. Наші дві чернечі спільноти дуже підходять один одному, щоб спільно виконувати свою місію. Пасіоністи проголошують Муку і Хрест Ісуса Христа, через які нам прийшло спасіння, і допомагають людям побачити та прийняти своє страждання й хрест. Шаритки показують, яким великим є Боже Милосердя, і допомагають у щоденній діяльності його досвідчити. Так вибрали жити для Бога і людей. Кожний виконує харизму свого згромадження. І це не залежить від часів, у які живемо. Якщо вступили до монастиря з любові до Бога і людей, то, хоча інколи важко, є щасливими, що можемо щось робити. Олександр БУЧКОВСЬКИЙ, прессекретар Духовної ради, військовослужбовець ЗСУ. БФ «Дім Милосердя Пасіоністів» 32423 смт Смотрич, вул.Грушевського 91-А, Хмельницька обл., Кам’янець-Подільський р-н, Україна. e-mail: passio14@wp.pl О.Пьотр Чаплінський: +38 096-36-33-437 Благодійний фонд «Дім Милосердя Пасіоністів» Ощадбанк, №803157840000026008300901360 The post ВИБРАЛИ ЖИТИ ДЛЯ БОГА І ЛЮДЕЙ appeared first on Газета "Подолянин".
Цього року Харківський національний університет внутрішніх справ відзначив особливу дату в своїй історії - 25-річчя від дня надання статусу національного. Чверть століття цього почесного статусу - це не лише свідчення високого рівня освітньої та наукової діяльності, а й визнання вагомого внеску університету в зміцнення державності, безпеки і правопорядку в Україні. The post ХНУВС: 25 РОКІВ У СТАТУСІ НАЦІОНАЛЬНОГО appeared first on Газета "Подолянин".
<img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78489" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-53-2.webp" alt="" width="425" height="283" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-53-2.webp 800w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-53-2-400x267.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-53-2-768x512.webp 768w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-53-2-450x300.webp 450w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-53-2-310x207.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-53-2-150x100.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 425px) 100vw, 425px" />Цього року Харківський національний університет внутрішніх справ відзначив особливу дату в своїй історії – 25-річчя від дня надання статусу національного. Чверть століття цього почесного статусу – це не лише свідчення високого рівня освітньої та наукової діяльності, а й визнання вагомого внеску університету в зміцнення державності, безпеки і правопорядку в Україні. Харківський національний університет внутрішніх справ – один із провідних закладів вищої освіти системи МВС України, що здійснює підготовку кад- рів для Національної поліції України відповідно до сучасних освітніх і професійних стандартів. Університет постійно розвивається, удосконалює освітній процес, зміцнює матеріально-технічну базу, розширює наукові напрями та готує фахівців, здатних ефективно працювати в умовах воєнного стану й сучасних безпекових викликів. Високий рівень підготовки, науковий потенціал і авторитет ХНУВС визнані не лише в Україні, а й за її межами. Сьогодні університет по праву вважається одним із флагманів відомчої освіти, на який орієнтуються інші заклади вищої освіти системи МВС. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78490" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-3_result.webp" alt="" width="400" height="267" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-3_result.webp 640w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-3_result-400x267.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-3_result-450x300.webp 450w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-3_result-310x207.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-3_result-150x100.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />Важливість ювілейної дати підкреслив і Міністр внутрішніх справ України Ігор КЛИМЕНКО. У своєму привітанні він наголосив, що університет готує фахівців для правоохоронної системи в умовах російсько-української війни, зміцнює довіру суспільства до сектору безпеки й оборони та робить вагомий внесок у спільну Перемогу. Як зазначено у привітанні, нині університет має потужний кадровий потенціал: 100 докторів наук, 309 кандидатів наук, 71 професор. Це переконливо свідчить про те, що наукова школа ХНУВС є сильною, сталою і динамічною. Попри повномасштабну війну та вимушену зміну локації, університет зберіг характер Харкова – мужність, стійкість і незламність, та продов- жив забезпечувати безперервність освітнього процесу й наукових досліджень у найскладніших умовах. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78492" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-2_result.webp" alt="" width="430" height="286" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-2_result.webp 640w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-2_result-400x267.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-2_result-450x300.webp 450w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-2_result-310x207.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-2_result-150x100.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 430px) 100vw, 430px" />ХНУВС був заснований 22 листопада 1994 року. Його очолив Олександр БАНДУРКА – український державний діяч, народний депутат України чотирьох скликань, заслужений юрист України, академік Національної академії правових наук України, ініціатор створення і перший ректор університету. Саме завдяки стратегічному баченню, наполегливій праці колективу та послідовному розвитку заклад поступово утверджувався як потужний освітній і науковий центр. 2001 року Указом Президента України Харківському університету внутрішніх справ було присвоєно статус національного. Це рішення стало визнанням вагомих здобутків університету в підготовці висококваліфікованих фахівців для правоохоронних органів, а також його значного внеску в розвиток юридичної освіти й науки на загальнодержавному та міжнародному рівнях. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78494" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-4_result.webp" alt="" width="400" height="267" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-4_result.webp 640w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-4_result-400x267.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-4_result-450x300.webp 450w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-4_result-310x207.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-54-4_result-150x100.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />Сьогодні університет очолює ректор – генерал поліції третього рангу Валерій СОКУРЕНКО, який обіймає цю посаду з листопада 2015 року. Він є доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України, має значний досвід служби у правоохоронних органах і послідовно сприяє розвитку навчального, наукового й виховного потенціалу ХНУВС у сучасних умовах. Історії становлення і розвитку університету присвячено фундаментальне видання «25 років, що стали історією і творять майбутнє». Його автори – Валерій Сокуренко, Олександр Бандурка, Сергій Гусаров, Володимир Греченко – провели грунтовну науково-дослідницьку роботу, систематизувавши досвід закладу та створивши унікальний літопис його шляху – від витоків до сьогодення. Це видання стало не лише фіксацією подій, а й глибоким осмисленням викликів, які долав університет, і здобутків, що визначили його місце серед провідних закладів відомчої освіти України. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78496" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-55-2_result.webp" alt="" width="400" height="267" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-55-2_result.webp 640w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-55-2_result-400x267.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-55-2_result-450x300.webp 450w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-55-2_result-310x207.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-55-2_result-150x100.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />Із початком повномасштабного вторгнення росії університет не міг повноцінно функціонувати у Харкові, тому його структурні підрозділи були релоковані. Нині освітній процес і діяльність навчально-наукових інститутів організовано на декількох локаціях. У Вінниці працюють адміністрація університету, а також ННІ №2 (підготовка фахівців для підрозділів кримінальної поліції) і ННІ №3 (підготовка фахівців для підрозділів превентивної діяльності поліції). У Кам’янці-Подільському функціонують ННІ №1 (підготовка фахівців для органів досудового розслідування), ННІ №4 (підготовка фахівців з інформаційно-аналітичного забезпечення та кібербезпеки поліції України) і ННІ №5 (підготовка за спеціальностями «Право» та «Правоохоронна діяльність» за кошти фізичних або юридичних осіб). У Кременчуці продовжує роботу Кременчуцький льотний коледж. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78498" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-57-2_result.webp" alt="" width="400" height="267" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-57-2_result.webp 640w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-57-2_result-400x267.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-57-2_result-450x300.webp 450w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-57-2_result-310x207.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-57-2_result-150x100.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />Саме Кам’янець-Подільський став одним із ключових освітніх осередків університету в умовах війни. Тут не лише продовжується підготовка майбутніх правоохоронців, а й реалізуються важливі соціально значущі ініціативи. Зокрема, на базі ХНУВС у Кам’янці-Подільському діють курси з підготовки водіїв транспортних засобів категорії «В» у межах проєкту «Безбар’єрні автошколи». Проєкт реалізується Міністерством внутрішніх справ України відповідно до Національної стратегії безбар’єрності, започаткованої з ініціативи першої леді України Олени ЗЕЛЕНСЬКОЇ. Це ще один приклад того, як університет поєднує освітню діяльність із реальним служінням суспільству. Попри складні обставини воєнного часу, ХНУВС не лише зберіг освітній процес, а й забезпечив належні умови для навчання і проживання курсантів та студентів. На локаціях у Вінниці й Кам’янці-Подільському вони мають комфортні гуртожитки, а спільні заходи, що регулярно проводяться, сприяють комунікації між інститутами з різних міст, обміну досвідом і зміцненню єдності університетської спільноти. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78500" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-56_result.webp" alt="" width="400" height="267" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-56_result.webp 640w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-56_result-400x267.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-56_result-450x300.webp 450w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-56_result-310x207.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/photo_2026-03-26_15-14-56_result-150x100.webp 150w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />Сьогодні Харківський національний університет внутрішніх справ упевнено розвивається, адаптується до нових реалій, готує висококваліфікованих фахівців для правоохоронної системи України. Це заклад, у якому формуються професіонали й патріоти – відповідальні, мужні, віддані державі та українському народові. 25 років у статусі національного – це вагомий підсумок пройденого шляху і водночас міцний фундамент для майбутнього. Університет плідно працює, зберігає вірність своїм традиціям, примножує здобутки та запрошує майбутніх вступників долучитися до великої університетської родини, щоб разом творити нову історію України. Каріна ШАФЄЄВА. The post ХНУВС: 25 РОКІВ У СТАТУСІ НАЦІОНАЛЬНОГО appeared first on Газета "Подолянин".
Управління освіти міської ради поділилося інформацією про успіхи кам’янецьких ліцеїстів у предметних олімпіадах. The post ЗНАЮТЬ НАЙКРАЩЕ ЗА ВСІХ! appeared first on Газета "Подолянин".
Управління освіти міської ради поділилося інформацією про успіхи кам’янецьких ліцеїстів у предметних олімпіадах. Катерина НЕДРЯ, учениця 11 класу Кам’янець-Подільського ліцею №9 імені А.М.Трояна, здобула перше місце на заключному етапі Всеукраїнської учнівської олімпіади з української мови та літератури, що проводилася в Луцьку. Владислав ОЛІЙНИК (ліцей №14) у Тернополі посів друге місце у фінальному етапі Всеукраїнської учнівської олімпіади з інформаційних технологій, а Володимир СОВ’ЯК (ліцей №7) – третє. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78458" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/nedrya.webp" alt="Катерина НЕДРЯ" width="290" height="300" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/nedrya.webp 483w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/nedrya-386x400.webp 386w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/nedrya-290x300.webp 290w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/nedrya-299x310.webp 299w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/nedrya-101x105.webp 101w" sizes="auto, (max-width: 290px) 100vw, 290px" /><img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78459" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/olijnyk.webp" alt="Владислав ОЛІЙНИК" width="292" height="300" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/olijnyk.webp 486w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/olijnyk-389x400.webp 389w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/olijnyk-292x300.webp 292w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/olijnyk-301x310.webp 301w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/olijnyk-102x105.webp 102w" sizes="auto, (max-width: 292px) 100vw, 292px" /><img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78460" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/sovyak.webp" alt="Володимир СОВ’ЯК" width="261" height="300" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/sovyak.webp 435w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/sovyak-348x400.webp 348w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/sovyak-261x300.webp 261w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/sovyak-270x310.webp 270w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/sovyak-91x105.webp 91w" sizes="auto, (max-width: 261px) 100vw, 261px" /> The post ЗНАЮТЬ НАЙКРАЩЕ ЗА ВСІХ! appeared first on Газета "Подолянин".
У Кам’янець-Подільській громаді, в родині Олександра та Оксани БОРШУЛЯКІВ, які є членами Української церкви християн віри євангельської в селі Княгинин, народилася трійня - два синочки, Матвій і Марк, та донечка Анна. The post ГРОМАДА ПОПОВНИЛАСЯ ТРІЙНЕЮ! appeared first on Газета "Подолянин".
<img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78449" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/trijnya.webp" alt="" width="366" height="275" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/trijnya.webp 550w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/trijnya-400x300.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/trijnya-310x233.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/trijnya-140x105.webp 140w" sizes="auto, (max-width: 366px) 100vw, 366px" />У Кам’янець-Подільській громаді, в родині Олександра та Оксани БОРШУЛЯКІВ, які є членами Української церкви християн віри євангельської в селі Княгинин, народилася трійня – два синочки, Матвій і Марк, та донечка Анна. Забрати маму і діток із Хмельницького перинатального центру їздили депутатка Кам’янець-Подільської міської ради Наталя МАРТИНОВИЧ із чоловіком Віктором. У Кам’янці породіллю з дітками з великою радістю, квітами і подарунками особисто зустрів міський голова Михайло ПОСІТКО. Пресслужба міськради. The post ГРОМАДА ПОПОВНИЛАСЯ ТРІЙНЕЮ! appeared first on Газета "Подолянин".
26 березня перший заступник міського голови Олександра ШЕВЧУК провела зустріч пацієнтів, які потребують гемодіалізу, із керівництвом приватної структури, що надаватиме ці послуги кам’янчанам, представниками сфери охорони здоров’я міста і журналістами. The post У МЕРІЇ ОБГОВОРИЛИ ІСТОРІЮ З ДІАЛІЗОМ appeared first on Газета "Подолянин".
26 березня перший заступник міського голови Олександра ШЕВЧУК провела зустріч пацієнтів, які потребують гемодіалізу, із керівництвом приватної структури, що надаватиме ці послуги кам’янчанам, представниками сфери охорони здоров’я міста і журналістами. <img loading="lazy" decoding="async" class="wp-image-78443 alignright" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dializ.webp" alt="" width="400" height="355" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dializ.webp 550w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dializ-400x355.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dializ-338x300.webp 338w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dializ-310x275.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/04/dializ-118x105.webp 118w" sizes="auto, (max-width: 400px) 100vw, 400px" />Необхідність спілкування була продиктована скандалом після появи інформації про те, що відповідне відділення обласної лікарні після 17 років роботи в нашому місті закривається. Ситуацію було висвітлено в «Подолянині» від 26 березня. Приватним надавачем медичної допомоги пацієнтам, хворим на хронічну ниркову недостатність, шляхом проведення гемодіалізної терапії стала мережа діалізних центрів ТОВ «Румед». Її керівник – Максим БАРАНОВСЬКИЙ – запевнив присутніх у великому досвіді, кваліфікованих лікарях, сучасному обладнанні та готовності центру до будь-яких викликів: від блекаутів і відсутності водопостачання – до термінового залучення допомоги в екстрених випадках. Очільник міської лікарні Борис СИРОТА підтвердив налагодження співпраці. При тому Максим Ігорьович зазначив, що в їхній мережі діалізних центрів в Україні лікуються 700 пацієнтів. І за 5 років роботи було всього два випадки госпіталізації. Зважаючи на те, що управління охорони здоров’я пояснило відмову обласної лікарні надавати ці послуги тим, що пакет НСЗУ не покриває їхньої вартості, журналісти поцікавилися, чому вистачатиме державних грошей для центру «Румед». Максим Барановський зазначив, що жоден із пацієнтів нічого не доплачує, адже праця установи оптимізована краще, ніж у великій лікарні, немає непотрібного персоналу, роздутих штатів, а завдяки гарній оплаті праці співробітники працюють ефективніше. Після розмови пацієнтам надали можливість ознайомитися з умовами надання послуг у приміщенні центру. The post У МЕРІЇ ОБГОВОРИЛИ ІСТОРІЮ З ДІАЛІЗОМ appeared first on Газета "Подолянин".
Вони допомагають. Роблять усе, що потрібно та більше. Зберігаючи скромність і не очікуючи жодного визнання. Недавно ми мали ще одну можливість поспілкуватися з Героєм України – сержантом Віктором ІЛЬЧУНОМ. НАШ ГЕРОЙ Віктор Всеволодович із 2014 р. служив у ССО ЗСУ і виконував одні з найскладніших завдань. Із 2022 р. обороняв спершу Київ і Обухівський напрямок, […] The post ГЕРОЙ ДЛЯ ГЕРОЇВ appeared first on Газета "Подолянин".
Вони допомагають. Роблять усе, що потрібно та більше. Зберігаючи скромність і не очікуючи жодного визнання. Недавно ми мали ще одну можливість поспілкуватися з Героєм України – сержантом Віктором ІЛЬЧУНОМ. НАШ ГЕРОЙ Віктор Всеволодович із 2014 р. служив у ССО ЗСУ і виконував одні з найскладніших завдань. Із 2022 р. обороняв спершу Київ і Обухівський напрямок, пізніше був передислокований на південний схід країни. Певний час працював у тилу в Мелітополі, де самотужки підірвав бронепотяг, який ворог використовував для маскування техніки і поширення пропаганди. Після двох спроб зупинити цей потяг третя була вдалою, після такого там уже нічого не їздило. Має досвід підривання авто і прибирання колаборантів. Під час одного з виїздів на завдання Віктор Ільчун потрапив у засідку ворога і швидко зрозумів, що з неї важко буде повернутися… Рік полону, рік знущань від тих, хто не знає людяності, та рік боротьби за те, що важливо. За свою відданість державі Віктор Всеволодович отримав звання Героя України і орден «Золота зірка». РОБОТА ДЛЯ ФРОНТУ Після звільнення з військової служби сержант Ільчун продовжує працювати для нашої Перемоги. Не так давно він став одним з ініціаторів створення відокремленого підрозділу «СУВІАТО» (Спілки учасників, ветеранів, осіб з інвалідністю внаслідок АТО та війни) у Хмельницькій області та його керівником. Віктор Всеволодович координує питання військового співробітництва: допомагає військовим, ветеранам та їхнім сім’ям. Основним напрямом роботи є забезпечення необхідним спорядженням військовослужбовців із Хмельниччини та, зокрема, Кам’янеччини. Зазвичай «СУВІАТО» шукають донорів, які можуть надавати якийсь конкретний «пункт»: продукти, маскувальні сітки або що-небудь інше. Прагнуть налагодити партнерство на регулярній основі, але вдячні за будь-яку допомогу. Потреби війська лише зростають, але буває, що люди забувають і своєю байдужістю зменшують не просто шанси на Перемогу, але й шанси виживання для Захисників. – Інколи впираєшся лобом у стіну, бо люди не розуміють, як це важливо, – каже пан Віктор про те, як людська байдужість демотивує працювати. – Але ми повинні щось робити, аби допомагати. Інакше що буде? У нас немає жодного фінансування. Все, що робимо, завдяки благодійникам, співпраці, як правило, з місцевими підприємцями та іншими волонтерами. Спілка працює для підтримки ветеранів і сімей військових у нашому місті, сюди входить і матеріальна, і психологічна підтримка. Також у межах співпраці зі 143 ОНТЦ «Поділля» Віктор Всеволодович проводить зустрічі з мобілізованими військовослужбовцями для підняття морального духу. Крім цього, проводить зустрічі з учнями навчальних закладів міста. Ще одним напрямом діяльності є підтримка «Кухарської сотні Поділля», що активно функціонує в Кам’янці–Подільському. Це спільнота людей, які відчувають потребу допомагати воїнам і докладатися до Перемоги на максимум можливостей. ЗВІДКИ ЦЕ ПОЧАЛОСЯ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78385" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor1_2-1.webp" alt="" width="388" height="368" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor1_2-1.webp 560w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor1_2-1-400x379.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor1_2-1-316x300.webp 316w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor1_2-1-310x294.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor1_2-1-111x105.webp 111w" sizes="auto, (max-width: 388px) 100vw, 388px" />Від 2014 року, коли почалася наша збройна боротьба за території й незалежність, багато українців вступили до лав ЗСУ. Ті ж, хто не зміг із різних причин узяти до рук зброю, почали рятувати життя через пакунки, безсонні ночі за кермом, збори, які ніколи не закінчуються, іншу волонтерську діяльність. Так зробила і Наталія БОЙКО, коли її чоловік добровольцем став на оборону нашої держави. Переповнена жагою допомогти і вберегти життя коханого, вона почала готувати сухі набори швидкого приготування та готові страви на передову. Спершу разом із подругами, а далі – й з іншими дружинами військових. Через фейсбук поширювали рецепти, способи кращого довгострокового зберігання. Жінки з різних куточків України працювали разом. Так утворилася «Кухарська сотня Поділля». Почали свій шлях із підготовки сухої заправки на борщ. Далі почалася ера експериментів: готували швидкі набори на супи, енергетичні батончики на перекус. Із 2014 р. пані Наталія працювала для забезпечення військових хорошою і корисною їжею. Знаходили необхідну техніку, донорів і продукти – збирали зернятко до зернятка. Найважчим було знайти приміщення, яке підійде за всіма критеріями, насправді цього й досі на 100% не сталося. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78386" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/nataliya_bojko.webp" alt="Наталія БОЙКО" width="360" height="360" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/nataliya_bojko.webp 500w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/nataliya_bojko-400x400.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/nataliya_bojko-150x150.webp 150w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/nataliya_bojko-300x300.webp 300w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/nataliya_bojko-310x310.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/nataliya_bojko-105x105.webp 105w" sizes="auto, (max-width: 360px) 100vw, 360px" />– До 2018-2019 рр. таких наборів виготовляли більше, потім покращилося забезпечення військово-службовців – і масштаби зменшилися. Робили тільки знайомим і тільки під запит, – каже господиня–трудівниця. Розповідає, що навесні 2021 року серед військових уже ходили чутки про війну. У решти виникали переляк і недовіра. Люди поділилися на два табори: ті, хто заперечував, і ті, хто готувався. Сім’я Наталі належала до других. Вона зі своїми трудівницями підготувалися до можливого загострення. З хиткою надією, що не знадобиться, і спритними завченими рухами працювали, нарізали, сушили й фасували. Коли настало 24 лютого, мали невеликі запаси. У той час Сотня працювала у приміщенні при Санктуарії Пресвятого Серця Ісуса. Вони прийняли не лише волонтерську команду пані Наталі, але й велику групу людей, яких війна змусила покинути домівки. Ці люди довгий час були основною робочою силою – чистили і нарізали овочі, розкладали для сушіння та фасували продукти. – Я в той період фактично ночувала в костелі. Їздила додому переодягнутися. А потім дівчата сказали, що можуть дивитися за сушарками. Вони самі знімали, а ми зранку приходили й давали наступну роботу, – згадує пані Наталія. – Ми дуже вдячні Санктуарію Пресвятого Серця Ісуса і настоятелям: отцю Ярославу, який нас дуже підтримував, і отцю Мартіну, який був відповідальний за цю господарку. Вони дуже доклалися до того. На жаль, настав момент, коли «Кухарська сотня» повинна була покинути це приміщення і шукати інше. Три місяці фактично не працювали. Дехто з волонтерів у себе підсушували овочі та збиралися в пані Наталі вдома, щоб фасувати набори. Команда намагалася шукати приміщення. ПОШУКИ ЗАВЕРШЕНІ Тут їм на допомогу прийшов Хмельницький осередок ГО «СУВІАТО», як лицар у блискучих обладунках, та його очільник Віктор ІЛЬЧУН. Вони подали запит на приміщення і допомагали з його облаштуванням. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78389" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor5.webp" alt="" width="388" height="291" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor5.webp 500w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor5-400x300.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor5-310x233.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/ilchun_stor5-140x105.webp 140w" sizes="auto, (max-width: 388px) 100vw, 388px" />– Від жовтня 2025 р. ми почали роботи з облаштування. Крім того, що це ресурсно за коштами, то ще й важко було знайти спеціалістів. Усе потребувало часу, – розповідає пані Наталя. Віктор Всеволодович розповів, що й нині вони допомагають, чим можуть: постачають продукти, шукають благодійників і підтримують збори. Наприклад, нині є потреба в новій морозильній камері. – З миру по нитці – та й якось виходить… Мусимо продовжувати боротьбу, – каже пан Віктор. – Наше населення звикло до війни, забуває, що боротьба продовжується, і захисникам потрібна наша підтримка. Від грудня «Кухарська сотня Поділля» активно пече, готує, фасує і відправляє пакунки військовим. До цеху приходять перевірені та вже навчені панянки, проте завжди раді новим обличчям, головне – готовність працювати. – Переважно працюємо за запитами. Але випадки бувають різні. Наприклад, недавно звернувся військовий, який повертався на передову. Хлопці знають нашу продукцію, хочуть її взяти із собою. Я приїхала в неділю ввечері, й добре, що був невеликий запас. Стараємося якусь кількість тримати на такі екстрені випадки. Ще пані Наталя звертає увагу на обмежені можливості. Хоча є незмінні постачальники на певні продукти, регулярного спонсорства немає, й донати за час повномасштабного вторгнення суттєво зменшилися. – Через це іноді запити стоять у черзі і два, і три тижні, – зізнається Наталія Бойко. ПЕРЕКУС І 20 ПЕРШИХ СТРАВ Наразі Сотня пропонує близько 20 перших страв. Вони складаються зі спецій, сушених овочів і круп. Один пакет заливається вказаною на етикетці кількістю води. Певну лінійку страв можна звично запарити в окропі. Картопляне пюре зі шматочками м’яса – десять хвилин, і готово! Зазвичай вони для місць, де взагалі неможливо готувати. Печиво «Перекус» готується на шкварках і зберігається близько 6 місяців. – Солене печиво також тривалого зберігання – до пів року. Воно без начинок, але з горіхами і насінням, наче енергетичні батончики, дуже ситне, – пояснює очільниця Сотні. Найчастіше замовляють гуляш, хоча не завжди є можливість приготувати. Він фасується в реторт–пакети з підливкою. Туди може додаватися картопля, квасоля або нут і м’ясо шматочками. А готується все в диво–машині – автоклаві. Одна закладка – це 90 пакетів, кожний понад 800 г. На кухні все посортовано за хронологією виготовлення. На стінах складу з уже готовою продукцією розвішані грамоти й подяки. – Ми не працюємо за нагороди, ми не працюємо за подяки й відзнаки. Ніколи нікого не просимо, але коли команда отримує відзнаки, ми їх цінуємо і зберігаємо, – ділиться пані Наталія. До роботи волонтерка залучила всю свою сім’ю. Зовсім недавно середня донька створила новий дизайн логотипа для етикеток і наліпок, потім ще їх видрукувала та нарізала. Бо коли переїхали до нового приміщення, вирішили, що варто оновити й логотип. На фейсбук-сторінці «Кухарської сотні» є звіти про процес роботи, актуальні потреби для приготування наборів і постійна банка для донатів. Запрошуємо долучитися, а якщо маєте можливість, приєднайтеся до роботи пані Наталі. ВОЛОНТЕРСЬКА ПОЇЗДКА Як уже згадували на початку статті, робота спілки «СУВІАТО», очолюваної Героєм України Віктором ІЛЬЧУНОМ, доволі різноманітна. Зокрема недавно Віктор Всеволодович разом із головою Кам’янець-Подільської районної ради Михайлом СІМАШКЕВИЧЕМ здійснили поїздку на передову. Відвідали кам’янчан, які служать на різних напрямках фронту. Передали все необхідне для продовження якісної боротьби: дрони, генератори, маскувальні сітки, засоби гігієни, медичні засоби, особливо турнікети. Звичайно, не обійшлося без домашніх смаколиків «Кухарської сотні». Цікаво, що для цієї поїздки вперше використали автомобіль, який був переданий на потреби «СУВІАТО» у Хмельницькій області. Авто було придбане на аукціоні благодійниками і поставлене на тимчасовий облік. Уляна МЕДВІДЬ. The post ГЕРОЙ ДЛЯ ГЕРОЇВ appeared first on Газета "Подолянин".
Війна забирає найкращих синів, які стали на захист країни. Вони до останнього віддано і мужньо боролися за Перемогу й мирне небо. The post ПОЛЯГЛИ ЗА ПЕРЕМОГУ appeared first on Газета "Подолянин".
Війна забирає найкращих синів, які стали на захист країни. Вони до останнього віддано і мужньо боролися за Перемогу й мирне небо. УПАВ У БОЮ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78353" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/krymovskyjzag.webp" alt="Геннадій КЛИМОВСЬКИЙ" width="278" height="278" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/krymovskyjzag.webp 550w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/krymovskyjzag-400x400.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/krymovskyjzag-150x150.webp 150w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/krymovskyjzag-300x300.webp 300w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/krymovskyjzag-310x310.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/krymovskyjzag-105x105.webp 105w" sizes="auto, (max-width: 278px) 100vw, 278px" /> 20 березня міська громада попрощалася з Героєм – солдатом Геннадієм КЛИМОВСЬКИМ. Геннадій Валентинович народився 26 лютого 1977 р. Здобув середню спеціальну освіту. Приєднався до лав ЗСУ у грудні 2024 р. за мобілізацією. Ніс службу на посаді старшого стрільця-оператора в одному з механізованих батальйонів. Загинув 10 березня 2026 р. поблизу с.Тарасівка Краматорського району Донецької області, виконуючи бойове завдання за призначенням. Поховано Героя на Алеї Слави. ДО ОСТАННЬОГО ВІДДАНИЙ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78354" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kiselovzag.webp" alt="Микола КІСЕЛЬОВ" width="265" height="265" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kiselovzag.webp 550w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kiselovzag-400x400.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kiselovzag-150x150.webp 150w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kiselovzag-300x300.webp 300w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kiselovzag-310x310.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kiselovzag-105x105.webp 105w" sizes="auto, (max-width: 265px) 100vw, 265px" /> 21 березня громада провела в останню путь солдата Миколу КІСЕЛЬОВА. Микола Михайлович народився 26 липня 1981 р. У ЗСУ потрапив ще 1999-го – на строкову службу. Від листопада 2025-го, після мобілізації, служив у аеромобільному відділенні однієї з військових частин ЗСУ. Захисник загинув 15 березня 2026 р. поблизу селища Іволжанське Сумської області, виконуючи бойове завдання за призначенням. Героя поховано на Алеї Слави. СЛУЖИВ БАГАТО РОКІВ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78355" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/agapiyev.webp" alt="Анатолій АГАПІЄВ" width="290" height="290" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/agapiyev.webp 550w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/agapiyev-400x400.webp 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/agapiyev-150x150.webp 150w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/agapiyev-300x300.webp 300w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/agapiyev-310x310.webp 310w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/agapiyev-105x105.webp 105w" sizes="auto, (max-width: 290px) 100vw, 290px" /> 25 березня Кам’янець-Подільська громада попрощалася зі старшим солдатом Анатолієм АГАПІЄВИМ. Анатолій Вікторович народився 21 червня 1981 р. Навчався в ЗОШ №17 і ПТУ №6, працював зварником. Проходив строкову службу. 2018 р. приєднався до лав ЗСУ за контрактом. Служив у 48 інженерній Кам’янець-Подільській і Буковинській десантно-штурмовій бригадах. Захисник загинув 16 березня 2026 р. поблизу с.Новоолександрівка Синельниківського району Дніпропетровської області, виконуючи бойове завдання за призначенням. Захисника поховано на Алеї Слави. НЕВИПРАВДАНА НАДІЯ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-78357" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/orihovzag.webp" alt="Олег ОРІХОВ" width="243" height="282" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/orihovzag.webp 517w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/orihovzag-345x400.webp 345w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/orihovzag-259x300.webp 259w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/orihovzag-267x310.webp 267w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/orihovzag-90x105.webp 90w" sizes="auto, (max-width: 243px) 100vw, 243px" /> У Чемеровецькій тергромаді повідомляють про підтвердження загибелі уродженця с.Криків Олега ОРІХОВА. «Олег Валентинович народився 5 травня 1977 р. в с.Криків. Навчався в місцевій школі. В Кутковецькому ПТУ здобув професію тракториста, працював у місцевому господарстві комбайнером. Потім тривалий час проживав на Івано-Франківщині. 24 вересня 2024 р. мобілізований до лав ЗСУ. Воював на Донеччині, – повідомили в тергромаді. – 1 грудня 2024 р. родина отримала сповіщення, що Олег зник безвісти. На жаль, днями підтвердився факт загибелі Захисника під час виконання бойового завдання поблизу м.Курахове Покровського району Донецької області». 23 березня 2026 р. Героя було поховано в рідному селі. ЖИТИМЕ В СЕРЦЯХ РІДНИХ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignright wp-image-78358" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kuharzag.webp" alt="Сергій КУХАР" width="232" height="265" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kuharzag.webp 525w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kuharzag-350x400.webp 350w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kuharzag-263x300.webp 263w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kuharzag-271x310.webp 271w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2026/03/kuharzag-92x105.webp 92w" sizes="auto, (max-width: 232px) 100vw, 232px" /> «21 березня 2026 р. поблизу с.Старовірівка Харківської області під час виконання бойового завдання внаслідок атаки ворожого FPV-дрону загинув мешканець с.Черче, старший солдат Сергій КУХАР», – повідомляють у Чемеровецькій громаді. Сергій Юрійович народився 2 вересня 1995 р. Навчався в Черчецькій школі. У липні 2025 р. приєднався до лав ЗСУ за мобілізацією. Ніс службу на посаді механіка-водія-радиста однієї з понтонно-мостових бригад ЗСУ. Захищав державний кордон на Харківщині. У Захисника залишилися дружина і дитина. The post ПОЛЯГЛИ ЗА ПЕРЕМОГУ appeared first on Газета "Подолянин".