16 листопада - День працівникІВ сільського господарства Живемо у складні часи - часи війни, змін і випробувань. Війна змінила звичний ритм сільського життя: зруйновані поля, окуповані території, нестача робочих рук, високі ціни й цілковита нестабільність - усе це лягло важким тягарем на плечі українських аграріїв. Та, попри всі труднощі... The post НЕ ЗДАВАТИСЯ І ВІРИТИ appeared first on Газета "Подолянин".
16 листопада – День працівників сільського господарства Живемо у складні часи – часи війни, змін і випробувань. Війна змінила звичний ритм сільського життя: зруйновані поля, окуповані території, нестача робочих рук, високі ціни й цілковита нестабільність – усе це лягло важким тягарем на плечі українських аграріїв. Та, попри всі труднощі, саме вони тримають продовольчий фронт, забезпечують країну хлібом, підтримуючи економіку, і, безумовно, донатять, волонтерять, допомагають армії не словом, а численними добрими справами. З нагоди професійного свята – Дня працівників сільського господарства, який відзначається щорічно у третю неділю листопада, ми поспілкувалися з Ігорем ГАЄМ, аграрієм, головою Всеукраїнської аграрної ради у Хмельницькій області, депутатом Хмельницької обласної ради, людиною, яка понад усе цінує працю на землі та добре розуміє, з якими викликами зіштовхується аграрна галузь. <img fetchpriority="high" decoding="async" class="alignleft wp-image-77126" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/gaj9-19.jpg" alt="" width="420" height="269" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/gaj9-19.jpg 800w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/gaj9-19-400x256.jpg 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/gaj9-19-768x492.jpg 768w" sizes="(max-width: 420px) 100vw, 420px" />– Незважаючи на війну та супутні виклики, аграрна галузь залишається локомотивом економіки, а це більше як 40% валової продукції по Україні, – каже аграрій, голова Всеукраїнської аграрної ради у Хмельницькій області, депутат Хмельницької обласної ради Ігор ГАЙ. – Як і скрізь, тут не без втрат, але, підсумовуючи рік, що минає, хочеться хоч трошки оптимізму в ці непрості часи, хочеться вірити і мати сили діяти. Якщо говорити про 2025 рік для аграріїв країни, то він був складний, у деяких регіонах навіть занадто. Щодо Хмельниччи-ни, то ми продовжуємо нарощувати темпи виробництва, намагаємося створювати нові робочі місця і, звичайно ж, інвестувати. Цього року, крім зернових і технічних культур, набували популярності нішеві культури – цибуля, кавун, диня, пекінська капуста, розторопша, перець, огірок. Сьогодні в області частина фермерів, ветеранів, які прийшли із фронту і були раніше дотичні до сільського господарства, почали займатися тваринництвом (свині, птиця, худоба, малі сімейні ферми з вирощування ВРХ). Успішно діють грантові проєкти від держави, які стають своєрідним стартом для ветеранів і членів їхніх сімей, розвивається тепличне господарство. – Ігоре Віталійовичу, Ви вже частково говорили про розвиток тваринництва в регіоні. Як із цим напрямом? Ви й надалі залишаєтеся єдиним аграрієм-ентузіастом у районі, чи, можливо, щось змінилося? – Як би це дивно не звучало, але початок війни став своєрідним каталізатором розвитку тваринницької галузі, коли на якийсь час зупинилася реалізація в рослинництві, порти були закриті, а ціни на зерно знизилися. Враховуючи те, що в нашому господарстві – ПП «Калинський ключ» – було тваринництво, ми почали його активно розвивати. Із тодішніх 100 корів на фермі в с.Калиня сьогодні маємо 230 голів. Загалом поголів’я зросло до пів тисячі (корови, телята, бички). На досягнутому не зупиняємося, працюємо над новим проєктом – будівництвом нової ферми на 260 голів із доїльною залою. Якщо дивитися на галузь у розрізі області, то всі господарства, де було тваринництво, продовжують займатися цією справою, навіть більше – нарощують потужності, удосконалюються, що не можна сказати про приватний сектор, де кількість поголів’я щороку стрімко зменшується. Загалом на Хмельниччині потужно розвивається птахівництво і молочне скотарство. Хоча проблем у галузі вистачає (вода, відключення електроенергії, заготівля кормів, гноєвидалення), але головна – кадровий голод. Ми намагаємося зберегти людей, проте реалії невтішні. Ветеринари, зоотехніки, тваринники сьогодні на вагу золота. Якщо в рослинництві достатньо невеликої кількості робочих місць, адже більшість операцій відбуваються за допомогою сучасних широкозахватних агрегатів, то з тваринами це не працює. Існують проблеми з ринком збуту, особливо відчутним вони будуть у перспективі. До слова, 17 листопада під егідою Всеукраїнської аграрної ради спільно з обласними очільниками та народними депутатами плануємо провести на Хмельниччині євроінтеграційний аграрний форум. Серед ключових питань – законодавчі зміни в частині адаптації українського законодавства до вимог Євросоюзу. На жаль, маємо на ринку багато молоковмісних продуктів, основним компонентом яких є пальмова олія. Відсутні реалізація та адекватна цінова політика, а у глобальному масштабі – це як мінімум здоров’я нації. Щоб не стати сировинним придатком Європи, маємо піднімати стандарти, мислити стратегічно і думати, в якій країні будуть жити наші діти. – Декілька років тому всі активно обговорювали ринок землі, зокрема, її продаж. Чи став він масовим, і чи є випадки, коли люди забирають власні паї, щоб обробляти самостійно? – За останні роки ситуація на ринку землі не дуже змінилася. Наратив, що український чорнозем коштує дуже дорого, а аграрії його нещадно експлуатують, виплачуючи несправедливі орендні плати, не виправдав своєї суті. Як і раніше, ціна за гектар залежить від нормативно-грошової оцінки землі та потреб ринку, а вони не дуже зросли. Щодо самостійного обробітку паїв, то знаю людей, навіть у нас були випадки, коли забирали землю, а потім віддавали назад. Сподівання на «безтурботне аграрне життя» не справдилося ні в дохідності, ні в рентабельності. – Безумовно, війна внесла свої корективи і в аграрну галузь зокрема. Чи можливо оцінити в якихось вимірних масштабах втрати, завдані діями окупантів? – Не скажу за всіх, лише за колег із Всеукраїнської аграрної ради, але наразі близько 400 господарств залишаються під окупацією. Збитки? Вони колосальні. Є чимало тих, хто втратив усе і досі втрачає, хто втратив, але не здається і відновлює. Якщо ж говорити мовою цифр, то 2021 року країна зібрала близько 120 млн тонн зерна, а 2025 року ця цифра прогнозується на рівні 65-70 млн тонн. Це не лише втрата валової продукції, а й робочих місць, ВВП, податків і зборів, допомоги інфраструктурним та соціальним проєктам на місцях. – Ігоре Віталійовичу, Ви як депутат обласної ради були ініціатором програми допомоги військовим частинам області. Загалом волонтерство в умовах війни – це вибір чи обов’язок? – У аграріїв це обов’язковий вибір. Із першого дня війни через благодійний фонд «Збережи Україну» Всеукраїнської аграрної ради ми щодня допомагаємо військовим, реагуючи на постійні запити десантно-штурмових військ, сухопутних, безпілотних систем, сил спеціальних операцій та інших. Разом із колегами-аграріями, депутатами обласної ради були ініціаторами продажу з аукціону комунального майна обласної ради, яке неефективно використовувалося. Загалом було отримано 105 млн грн, які були надані для потреб військових частин на території області. І далі продовжуємо допомагати, адже за кожним донатом чи допомогою стоїть майбутнє нащадків. – Із нагоди професійного свята що побажаєте аграріям? – Усім бажаю міцного здоров’я, мирного неба, злагоди і достатку в родинах, нехай усе задумане здійснюється, нехай будуть гарні врожаї, грандіозні плани і перспективні результати. А головне – ніколи не здавайтеся! Завжди вірте в Україну, Перемогу і майбутнє! The post НЕ ЗДАВАТИСЯ І ВІРИТИ appeared first on Газета "Подолянин".
16 листопада - День працівників сільського господарства Українці - нація хліборобів і нація воїнів. Наші предки працювали на землі, але коли приходив ворог, брали зброю і захищали своє. А потім поверталися - сіяли, жали та збирали врожай. Бо в усі віки і для кожного покоління українська земля - безцінна. The post СІЯВ ХЛІБ, А ТЕПЕР – СМЕРТЬ ОКУПАНТАМ appeared first on Газета "Подолянин".
16 листопада – День працівників сільського господарства Українці – нація хліборобів і нація воїнів. Наші предки працювали на землі, але коли приходив ворог, брали зброю і захищали своє. А потім поверталися – сіяли, жали та збирали врожай. Бо в усі віки і для кожного покоління українська земля – безцінна. Один із тих, хто вирощував хліб, 43-річний Володимир. Позивний «Агроном» – невипадковий. Там, де колись він рахував гектари й тонни, тепер рахує кроки від місця підриву до укриття. Після війни мріє повернутися в поле. Мрія проста й величава. І варта того, щоб її захищати. Родом Володимир із Чемеровеччини, із села Степанівка. Здобувши фах агронома, присвятив себе цій справі. Розпочинав агрономом із захисту рослин і насіння в рідному селі. Вже 17 років є лінійним агрономом агрохолдингу «Астарта-Київ». – Я опікувався 3700 гектарами полів у декількох селах Чемеровеччини. Це оранка, внесення добрив, захист, садіння, догляд, збирання врожаю, – розповідає він. – Вирощували пшеницю, цукровий буряк, сою, кукурудзу. – розповідає Володимир. – Наш агрохолдинг входить до четвірки найбільших виробників цукру в Україні та має власні цукрові заводи. А цукровий буряк ми викопували в середині січня. Фактично – працювали цілий рік. Лише після нового року мали відпустки, а в гарячу пору – постійно в полі, у клопотах, у роботі. Але це мені подобалося, бо там – особлива атмосфера. Коли торкаєшся налитих зерен пшениці, бачиш, як цвіте соя, рясно сходить цукровий буряк, – відчуваєш радість і тішишся, яка ж родюча українська земля. Ми жили спокійно, розвивалися, доки на нашу землю не прийшли російські окупанти. Коли почалося повномасштабне вторгнення, Володимир спочатку пішов у тероборону. Але знову покликала робота на полі. – Весна, потрібно було виходити в поля, підживлювати, сіяти. Як би там не було, а хліб потрібно було вирощувати, – пригадує чоловік. 2023 р. Володимир пройшов військово-лікарську комісію. І хоча до ДШВ не потрапив за станом здоров’я, пройшов базову загальновійськову підготовку, а згодом опанував саперну справу. Зізнається, що ніколи не припускав, що колись одягне військову форму. В армії не служив, військової кафедри не закінчував, але швидко всьому навчився: – А як інакше? Коли ворог наступає, маємо огризатися та зупинити цих нелюдів. Кожен чоловік має захищати Україну та виконати конституційний обов’язок. У мене проблеми зі спиною, але пересидіти – не варіант. Потрібно діяти та гнати росіян. Адже боремося за своє! <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77155" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/siyav-hilb-19.jpg" alt="" width="267" height="400" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/siyav-hilb-19.jpg 853w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/siyav-hilb-19-267x400.jpg 267w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/siyav-hilb-19-682x1024.jpg 682w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/siyav-hilb-19-768x1152.jpg 768w" sizes="(max-width: 267px) 100vw, 267px" />Володимир із побратимами працював на Новопавлівському напрямку Дніпропетровської області. Завдання – переважно мінування та підготовка до руйнації доріг. – Це дуже важливо, – пояснює «Агроном», бо йшлося про зупинку просування ворога. – Кожна задача була складною, але вкрай важливою. Ми це розуміли. І виконували. Часто доводилося працювати на відкритих ділянках і переважно вночі. Все б нічого, якби не «рій» дронів. Як пригадує «Агроном», найскладніше завдання виконували в декілька етапів. Стосувалося це руйнації дороги, якою могли піти в наступ росіяни. Коли все було готове, через активність ворожих дронів довелося чекати. Дорогу підірвали. Завдання виконали. Поверталися фізично виснаженими, але щасливими. Під час однієї з операцій групі саперів довелося працювати на місцевості, куди інші ще не проривалися. Сапери мали облаштувати мінні поля. Як пригадує Володимир, ніч була ясною, землю притрусило сніжком. Працювали на відкритій місцевості, без жодного надійного укриття поруч: – Дрон таки нас засік і зробив скид фактично переді мною, – згадує солдат. – Пам’ятаю, як засвітилося в очах. Зрозумів, що я живий. Болю, як такого, не відчув. Все затерпло. На адреналіні добігли до машини, що стояла неподалік. Я мацнув спину – кров. Виявилося, що один осколок залетів у спину, другий – під броник. Командир групи зазнав травми очей, а побратиму осколки зачепили ногу. Після лікування Володимир повернувся у стрій: – Коли буду потрібен, знову поїду в ротацію. Чим швидше ми виженемо окупантів із нашої землі, тим швидше настане мир. А потім хочу знову повернутися в поле, вирощувати хліб, дивитися, як щедро родить земля під мирним українським небом. І як радісно співають птахи в мирній Україні. Відділення комунікацій 143 ОНТЦ «Поділля». The post СІЯВ ХЛІБ, А ТЕПЕР – СМЕРТЬ ОКУПАНТАМ appeared first on Газета "Подолянин".
Уявіть: ви повертаєтеся додому після довгого дня, зачиняєте двері, знімаєте взуття - і відчуваєте спокій. Це не просто стіни з дахом, це ваш осередок безпеки, місце, де вам добре, де життя має свій ритм і тепло. The post ТІ, ЩО РЯТУЮТЬ ДОЛІ appeared first on Газета "Подолянин".
Уявіть: ви повертаєтеся додому після довгого дня, зачиняєте двері, знімаєте взуття – і відчуваєте спокій. Це не просто стіни з дахом, це ваш осередок безпеки, місце, де вам добре, де життя має свій ритм і тепло. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77140" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-13_23-47-53.jpg" alt="" width="420" height="315" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-13_23-47-53.jpg 800w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-13_23-47-53-400x300.jpg 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-13_23-47-53-768x576.jpg 768w" sizes="(max-width: 420px) 100vw, 420px" />Так само й наше місто Кам’янець-Подільський. Це не точка на карті, а спільна домівка із кам’яною фортецею, старою бруківкою, мостами над каньйоном, фестивалями, сотнями рідних, знайомих очей. Ми бажаємо, щоб наша домівка була ідеальною. Проте, на жаль, десь з’являються тріщини – у долях, стосунках, настроях і обставинах, котрі в кожного інакші. Іноді ці тріщини – це втрата роботи, непорозуміння в сім’ї чи підліткові бунти, що змінюють погоду в домі. Та головне – не залишати ці проблеми без уваги. Адже дім можна підлатати, відновити, зробити затишним, комфортним, справедливим… І саме це робить Кам’янець-Подільський міський Центр соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді. Уже понад три десятиліття він допомагає місту та вже й громаді загоювати «соціальні рани», підтримуючи тих, хто шукає розуміння, опори чи другий шанс. Він ніби «стіл» для консультацій і супроводу сімей, що здавався зайвим, але раптом став місцем, де сім’я знаходить мир і правильні рішення. Ніби «полиця» для молоді – де не просто сидять, а знаходять сенс та мету. Заснований 1992 року, на хвилі пострадянських змін, коли країна шукала нові опори для сімей та молоді, Центр СССДМ став не просто офісом на вулиці Шевченка, а потужними стінами, що захищають безліч кам’янецьких родин. ОДИН ВЕЧІР СТАВ ІСКРОЮ …Іван був одним із тих вуличних дітей, які мають зухвалу поведінку, лякають нею дорослих на вулиці та за певних обставин схильні до скоєння злочинів. Його соціальна історія переповнена фактами неналежного батьківського догляду, пияцтва рідних та домашнього насильства. В побуті про таких кажуть «неблагополучні» та намагаються відсторонитись. А коли ситуація в сім’ї загострюється, тихо питаються один в одного: «Чому менших дітей не відібрали, а старших не «посадили»?». Кілька років тому з сім’єю почав працювати Центр, адже державна політика щодо таких сімей достатньо чітка: спочатку соцслужби намагаються досягнути позитивних змін, і лише у разі невдачі вживаються кардинальні кроки. Зазвичай це довгий шлях, адже у більшості випадків дорослі опираються цим змінам. Поворотним моментом став захід Центру «Можливості для успіху» – групова форма роботи, коли відома та успішна людина міста розповідає підліткам, як досягла успіху. Особиста історія запрошеного гостя була вочевидь сприйнята Іваном ближче, ніж могли сподіватись фахівці Центру. Той вечір став іскрою. Іван почав періодично дзвонити до спеціаліста, який надавав сім’ї послугу соціального супроводу, та радитися. Кілька разів з’явився на інших заходах Центру – вже як волонтер. Сім’я повільно відтаювала: мати, побачивши сина «не таким, як завжди», знайшла тимчасовий підробіток. Потім ще один. Тепер у неї постійна робота та дохід. Не все було гладко: були рецидиви, сварки, періодичні виклики поліції… Але щотижневі контакти з сім’єю та підтримка спеціалістів зрушили кригу. «Вони не судили – вони вірили», – каже Іван, тепер 21-річний сержант ЗСУ. Нині, отримавши чергове звання та захищаючи Батьківщину на східному фронті, Іван з тихим жалем згадує дитинство з вдячністю за урок. «Ті вулиці Кам’янця навчили мене виживати, але центр – жити. Я повернуся, щоб стати тим гостем на «Можливостях для успіху» – для таких хлопців, як я колись». …Уявіть скромну квартиру на околицях Кам’янця, де аромат свіжого борщу змішується з тихим гудінням швейної машинки. Тут колись жила в мовчазному жаху Ірина, 36 років. Жах не від війни, а від чоловіка, якого любила. «Він не хотів мене бити», – шепоче вона, проводячи пальцями по щоці, яка нагадала їй про спалах у середині 2022-го року, підживлений алкоголем і безробіттям… Але любов не повинна залишати слідів. В Україні, де повідомлення про домашнє насильство зросли на 40% на тлі війни (за даними UN Women), історія Ірини могла б перетворитися на вічний жах наяву. Натомість вона стала свідченням сили волі та бажання жити. Все почалося з шепотливого дзвінка на телефон мобільної бригади соціально-психологічної допомоги постраждалим від домашнього насильства Центру наприкінці 2023 р., спровокованого м’яким поштовхом власної доньки. Робота почалась із психологічних консультацій для підтримки. Півторамісячна робота психолога нарешті принесла перші плоди: Ірина наважилася на боротьбу за право на нормальне життя. Алгоритм дій, складений разом із спеціалістом Центру, почав втілюватися. Вже за декілька місяців у суді розглядалися дві справи: про розлучення та про винесення заборонного припису для чоловіка (це встановлений судом тимчасовий захід, який обмежує права особи, яка вчинила домашнє насильство, для гарантування безпеки постраждалої особи). «Важко зробити перший крок, – розповідає Ірина. – Та, коли рухаєшся за планом, спільно складеним із фахівцем, і бачиш результат, нарешті починаєш вірити, що все це може закінчитися». Для Ірини одкровення прийшло, коли завдяки терміновому заборонному припису вона кілька днів разом із донькою прожила у спокої. «Я прийшла в Центр зі слізьми, а вийшла з планом, – пригадує жінка. – Проте важко уявити, як би я сама, без підтримки спеціалістів та їхніх порад, могла з цього всього вирватись. Я відчувала їхню постійну підтримку. Навіть з адвокатом спеціаліст був зі мною». Нині 11-річна донька Ірини Софія танцює в одному з колективів, тепер її сміх лунає по дому. Збираючись на чергове заняття з танців, вона чіпляє на свій рюкзак маленького плюшевого капібару, який допомагав їй впоратись зі страхом, та, наспівуючи, виходить із квартири. …Для 26-річної Наталі, мами п’ятирічного Максима, щоденні «битви» почалися з криків: хлопчик із карим чубчиком і очима, повними бурі, не слухався нікого – розкидав іграшки, як солдат на штурмі, вийти на вулицю стало випробуванням, адже він міг за кілька секунд зникнути, а бабуся, яка живе разом із сім’єю, часто говорила матері про дитячого психіатра. «Я думала: з ним щось не те, або я погана мама. Кричала на нього, а потім плакала вночі», – зізнається Наталя, сидячи в консультаційній залі Центру. В Україні, де 30% батьків зіштовхуються з «вибуховою» поведінкою дітей дошкільного віку (за даними Інституту психології НАПН 2024), історія Наталі – як відлуння багатьох. Вона звернулася до психолога Центру СССДМ із запитом: «Допоможіть з моєю дитиною!». але з’ясувалося, що ключем стала не дитина, а мама. Звернення надійшло влітку 2024-го: Наталя, втомлена від боротьби «виховних» методів бабусі, яка дозволяла все, «аби дитина слухалась», домовилась про консультацію із психологом Центру. Маючи досвід у сімейній психології, одразу помітив: проблема у виховній поведінці дорослих. Розпочали з самої Наталії – індивідуальні консультації двічі на тиждень по годині в консультаційній залі на Шевченка, 26. «Поведінка дитини змінюється, коли змінюється стиль виховання мами», – пояснює психолог Центру. Наталя спочатку сумнівалася: «А якщо не спрацює?». Але вже за декілька місяців зміни стали очевидними: поведінкою Максима стало можливо керувати. Наталя каже: «Я не приборкала його, я навчилася керувати собою». НЕ БЮРОКРАТІЄЮ, А СЕРЦЕМ Ці історії є відображенням нашої щоденної роботи, іноді вони прості, але набагато частіше – складні й потребують комплексного підходу. В Україні турбота про сім’ї з дітьми має дві складові: контроль і допомога. За радянщини захист дитинства зводився переважно до каральної функції, яка здійснювалася дуже рідко і в дуже крайніх випадках. Із набуттям незалежності Україна почала визначатися і з власною соціальною політикою стосовно дітей. Прийшло усвідомлення, що Держава має не лише карати батьків, але й допомагати їм виправити ситуацію, допомогти їм покращити життя. Для цього і була створена мережа центрів соціальних служб. Їхня діяльність поступово еволюціонувала від профілактики соціально негативних явищ (наркоманія, СНІД, алкоголізм і т.д.) до повноцінної соціальної роботи з сім’ями з дітьми та стала балансуючою противагою каральному підходу. Звісно, така модель не є виключно українським «винаходом» і у своєму розвитку повторює модель соцзахисту сімей із дітьми європейських країн. Вона не лише втілює в собі абстрактні гуманістичні принципи, але й є достатнім усвідомленням того факту, що державі економічно вигідніше, щоб діти виховувались у власних сім’ях, а їхні батьки могли самостійно, без підтримки держави забезпечувати їхні потреби. Звичайно, методи та підходи для досягнення таких цілей й досі не набули ще остаточної форми та перебувають у стані повільної еволюції. І якщо в європейських країнах модель складна, кількарівнева і нагадує кілька сит із різними діаметрами вічок, через які ніби просіюються різні категорії соціально незахищених верств, допоки кожна окрема категорія не осяде у своєму. То в Україні така схема значно простіша, хоча останнім часом активно долучається громадський сектор, яким наразі реалізують безліч соціальних проєктів. – Коли Центр СССДМ працює з певним випадком – є універсальний алгоритм роботи, який прописаний у чинному законодавстві із надання послуг, – розповідає заступник директора – начальник відділу соціальної роботи Наталія ГОМІЛКО. – І він виглядає приблизно так: 1) Факт звернення або повідомлення. Будь-яка робота в Центрі, як у решти організацій, починається із повідомлення про сім’ю або особу, що перебуває у складних життєвих обставинах. Іноді це лист, іноді звернення самої людини, деколи телефонне повідомлення. 2) Наступний крок – оцінка ситуації. У Центрі для цього є стандартизована універсальна форма, яка передбачає збір максимальної кількості інформації. Називається вона «оцінка потреб». Основним джерелом інформації є інтерв’ю потенційного отримувача послуги, але туди додаються ще й інші дані, доступні для оцінки, – медичні, інформація про дітей, дані соціальної історії, орієнтовні доходи тощо. Отже, чим більше джерел інформації – тим об’єктивніша картина. Такий підхід до оцінки ситуації дає можливість сформулювати правильну і об’єктивну робочу гіпотезу, з якою спеціалісти Центру потім працюватимуть. 3) Далі – це підбір форми роботи (соціальної послуги), яка буде надаватись. Вони різні. Від психологічного чи юридичного консультування (це переважно кабінетна індивідуальна робота) до соціального супроводу – це вже цілий комплекс послуг (робота з багатьма членами сім’ї, яка передбачає і відвідування за місцем проживання, і консультування в кабінеті, і складання письмових запитів, листів та інформацій, адвокаційні зустрічі в інтересах клієнта та ін.). На етапі надання послуг спеціалісти Центру слідкують, чи не потрібно скорегувати вид послуги або її зміст і орієнтуються вже за ситуацією. Якщо вона достатньо важка та складна і зачіпає інтереси багатьох людей, законодавець передбачив комісійний розгляд та включення в роботу інших організацій. Для досягнення робочих цілей у Центрі працюють психологи, юрист та фахівці із соціальної роботи. Отже, схематична робота Центру виглядає так: виведення сім’ї чи особи з точки А в точку Б, де точка А – це складні життєві обставини (дисфункція сім’ї чи особи), а точка Б – покращення в такому обсязі, насільки це дозволить ресурс сім’ї чи особи та зовнішні фактори. Вирішення одних проблем відбуваються в кабінеті психолога. Вирішення інших потребують входу в сім’ю, складення письмових запитів, участі в комісіях чи судових справах, залучення інших організацій чи установ. Звісно, всі ці кроки обумовлюються з отримувачем соціальної послуги і мають на меті тільки одне – досягнення максимально можливого результату. – У разі будь-якого звернення, спеціалісти Центру намагаються довести розмову до «Дякую!», адже Центр – це така організація, яка не тільки надає послуги, а й вислуховує та підтримує кожну людину, – каже директорка Центру Еліна КОВТУН. – Гарні результати роботи маємо виключно завдяки підтримці міської влади. Наші проєкти, ініціативи та програми працюють, бо нас підтримує та координує міська рада, завжди назустріч йде міський голова Михайло ПОСІТКО, який розуміє важливість нашої роботи. І така стала підтримка – основа якісної роботи Центру. Наразі куратором нашої роботи є секретар міської ради Ірина ШЕЛЕПНИЦЬКА. І для нас це надзвичайна відповідальність, оскільки діяльність Центру, а саме наші дії щодо допомоги кожній сім’ї та дитині, аналізується та контролюється на найвищому рівні. Координацію в наданні соціальних послуг здійснює департамент соціального захисту населення на чолі з Петром СЕРЕДОЮ. Саме така командна праця є запорукою якісної роботи Центру. Із 2022 р. Центр був залучений до реалізації п’ятьох міжнародних проєктів, які принесли користь сім’ям із дітьми нашої громади, зокрема внутрішньо переміщеним особам. Також Центр уже багато років реалізує заходи місцевих програм, якими не кожна громада може похвалитися: – 15 років діє група взаємопідтримки прийомних батьків та батьків-вихователів; – 10 років – корекційна програма для батьків, які ухиляються від виконання обов’язків; – 7 років – програма соціальної та психологічної адаптації осіб з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; – 5 років – щорічний «Open Space для вагітних жінок та їхніх партнерів «Мій тато – захисник Батьківщини»; – 5 років – мотиваційні зустрічі з успішними людьми для підлітків соціально-вразливих категорій «Можливості для успіху». Нині фактично основним об’єктом нашої роботи є сім’я. Сім’я з усім тим комплексом проблем, які можуть виникнути в кожного окремо взятого її члена: від новонародженої дитини (повірте, що і в них буває безліч проблем, які потребують уваги) до батька з матір’ю. Законодавець їх назвав «Складними життєвими обставинами», і їх є аж 43 (43 групи населення, які вважаються вразливими або перебувають у складних життєвих обставинах, особи, які можуть бути забезпечені соціальними послугами). Ці 43 групи – не суха статистика, а живі історії Івана, Ірини чи Наталі, які оживають у стінах нашого Центру. Кожна з них – як тріщина в паркеті домівки, що може стати пасткою, якщо не загерметизувати вчасно. Але Кам’янець-Подільський, як і будь-яке місто, сильний не стінами фортеці, а людьми, які тримають руку допомоги. За 33 роки Центр СССДМ не просто «загоював рани», він будував мости: від вуличних дітей – до Героїв, які нас захищають, від мовчазних сліз – до сміху в танцювальних залах, від криків у квартирі – до спокою за сімейним столом. Ми бачили, як сім’ї, що балансували на краю прірви, знаходять опору – не через кару, а через віру в зміни. Центр – це не бюрократична машина, а серце громади, де психолог стає провідником у лабіринті емоцій, юрист – щитом від несправедливості, а фахівець із соціальної роботи – мостом до кращого завтра. У часи, коли війна додає нових тіней – від переселенців, які шукають коріння, до ветеранів, що борються із загарбниками, ми розвиваємося та зростаємо разом із вами. Звертайтеся: вул.Шевченка 26, ІІІ поверх, (03849) 9-14-29! Віталій ПОЛІЩУК, психолог Кам’янець-Подільського міського Центру соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді. The post ТІ, ЩО РЯТУЮТЬ ДОЛІ appeared first on Газета "Подолянин".
Війна залишає за собою не лише руїни, а й імена. Імена тих, хто не повернувся, хто віддав своє життя, щоб ми могли жити. The post ЖИВІ У СПОГАДАХ, БЕЗСМЕРТНІ В ПАМ’ЯТІ appeared first on Газета "Подолянин".
Війна залишає за собою не лише руїни, а й імена. Імена тих, хто не повернувся, хто віддав своє життя, щоб ми могли жити. ДОСІ ВВАЖАВСЯ БЕЗВІСТИ ЗНИКЛИМ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77117" title="Віктор МАЛАХІВСЬКИЙ" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/malahivskyj-zag.jpg" alt="Віктор МАЛАХІВСЬКИЙ" width="200" height="200" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/malahivskyj-zag.jpg 600w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/malahivskyj-zag-400x400.jpg 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/malahivskyj-zag-150x150.jpg 150w" sizes="(max-width: 200px) 100vw, 200px" />10 листопада 2025 р. Кам’янець-Подільський навіки попрощався зі старшим солдатом Віктором МАЛАХІВСЬКИМ. Народився Віктор Степанович 13 листопада 1970 р. Проходив строко­ву службу в 1989-1991 рр. Служив в АТО. Під час повномасштабного вторгнення доєднався до лав захисників за мо­біліза­цією. Ніс службу на посаді стріль­­ця-санітара механі­зова­ного відділення механізованого взводу в одній із військових частин ЗСУ. «Захищаючи Батьківщину, загинув наш земляк – житель села Межигір Малахівський Віктор Степанович, стрілець-санітар. Віктор загинув унаслідок ворожого удару FPV-дрона 22 жовтня 2024 р. під час виконання бойового завдання поблизу с.Побєда Покровського району Донецької області, – повідомили у Жванецькій сільській раді. – Довгий час вважався безвісти зниклим. На жаль, підтвердилася трагічна звістка про його загибель». Героя поховано на Алеї Слави. СЕРЦЕ БОЛІЛО ЗА УКРАЇНУ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77118" title="Во­лодимир ПРОДАНЧУК" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/prodanchuk-zag.jpg" alt="Во­лодимир ПРОДАНЧУК" width="200" height="200" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/prodanchuk-zag.jpg 600w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/prodanchuk-zag-400x400.jpg 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/prodanchuk-zag-150x150.jpg 150w" sizes="(max-width: 200px) 100vw, 200px" />12 листопада 2025 р. Ка­м’янець-Подільський по­прощався із майором Во­лодимиром ПРОДАНЧУКОМ (1972 р. н.), який служив інструк­тором у 241-му На­вчальному центрі морської піхоти на Миколаївщині. – Володимир народився в Києві, але з дитинства проживав у Кам’янці-Подільському, – розповідає друг і однокласник Захисника, з яким на­вчалися у 15-ій школі Руслан Маркевич. – Закінчив єдине в Радянському союзі училище ДШВ у Рязані. Служив деякий час на Одещині, в Ізмаїлі. Мав хворе серце, але коли розпочалось повномасштабне вторгнення, підлікувався і все-таки пішов служити знову. Вважав, що може принести багато користі та навчати хлопців. Гарний товариш, відповідальний, навіть дуже відповідальний до поставлених завдань, до їхнього виконання. Перфектно володів декількома іноземними мовами, захоплювався комп’ютерними технологіями. Дуже легкий у спілкуванні, знаходив спільну мову з кожним. У нього залишилися мама, дружина, донька, онука. Помер Володимир Проданчук 30 жовтня 2025 р. Поховали Героя на міському кладовищі у секторі для військовослужбовців. ЗАХИЩАВ НАС ВІД ОРДИ <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77116" title="Віктор БОНДАР" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/bondar-zag.jpg" alt="Віктор БОНДАР" width="200" height="239" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/bondar-zag.jpg 600w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/bondar-zag-335x400.jpg 335w" sizes="(max-width: 200px) 100vw, 200px" />«6 листопада 2025 р. під час виконання бойового завдання поблизу м.Оріхів Запорізької області загинув наш земляк із міста Дунаївці, старший солдат, майстер третього відділення ударних безпілотних авіацій­них комплексів Віктор Петрович БОНДАР. Ще з початку повномасштабного вторгнення, в негоду і погоду, незважаючи на величезні труднощі, Вік­тор захищав нас від орди, яку ніхто ніколи не кликав на українську землю. Молодий, енергійний, завзятий, сповнений мріями і планами на майбутнє… Війна забрала все…» – повідомила міський голова м.Ду­наївці Веліна Заяць. ЗДОРОВ’Я РАПТОВО ПОГІРШИЛОСЬ… <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77115" title="Юрій БА­БІЙ­ЧУК" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/babijchuk-zag.jpg" alt="Юрій БА­БІЙ­ЧУК" width="200" height="261" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/babijchuk-zag.jpg 600w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/babijchuk-zag-306x400.jpg 306w" sizes="(max-width: 200px) 100vw, 200px" />Про ще одну гірку звістку для Дунаєвеччини також повідомила Веліна Заяць: «10 листопада 2025 року в Дунаєвецькій лікарні зупинилося серце Героя, нашого земляка з с.Великий Жванчик Юрія БА­БІЙ­ЧУКА. Ще з 2015 року він став на захист нашої держави, був учасником АТО. У 2022-2024 рр. працював у ТЦК і СП. Навесні цього року сужив на чернігівському, а згодом на запорізькому напрямках. Він мав високий бойовий дух, був справжньою опорою для побратимів. Але здоров’я Захисника раптово почало погіршуватись. У вересні цього року він потрапив до лікарні. Медики до останнього боролись за життя Воїна. Але, на превеликий жаль… Юрію назавжди 52 роки… Він залишив у глибокій скорботі дружину, троє дітей та брата». The post ЖИВІ У СПОГАДАХ, БЕЗСМЕРТНІ В ПАМ’ЯТІ appeared first on Газета "Подолянин".
НА ЯКІ СПОРТИВНІ ПОДІЇ НАЙЧАСТІШЕ РОБЛЯТЬ СТАВКИ У БУКМЕКЕРСЬКІЙ КОМПАНІЇ ПАРІК 24?
Поки футбольні клуби готуються до наступних турів, а спортивні аналітики оцінюють шанси фаворитів, букмекерська компанія Парік 24 пропонує різні варіанти беттінгу. Щодня сотні користувачів авторизуються у своїх облікових записах, аналізують лінію ставок, відстежують зміни коефіцієнтів та приймають зважені рішення. Які саме спортивні події привертають найбільшу увагу гравців і як динамічно змінюється ринок ставок у режимі реального часу — розглянемо детальніше. The post НА ЯКІ СПОРТИВНІ ПОДІЇ НАЙЧАСТІШЕ РОБЛЯТЬ СТАВКИ У БУКМЕКЕРСЬКІЙ КОМПАНІЇ ПАРІК 24? appeared first on Газета "Подолянин".
<img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77032" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-09_16-26-43.jpg" alt="" width="600" height="316" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-09_16-26-43.jpg 1080w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-09_16-26-43-400x211.jpg 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-09_16-26-43-1024x539.jpg 1024w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/photo_2025-11-09_16-26-43-768x405.jpg 768w" sizes="(max-width: 600px) 100vw, 600px" /> Поки футбольні клуби готуються до наступних турів, а спортивні аналітики оцінюють шанси фаворитів, букмекерська компанія Парік 24 пропонує різні варіанти беттінгу. Щодня сотні користувачів авторизуються у своїх облікових записах, аналізують лінію ставок, відстежують зміни коефіцієнтів та приймають зважені рішення. Які саме спортивні події привертають найбільшу увагу гравців і як динамічно змінюється ринок ставок у режимі реального часу — розглянемо детальніше. Найпопулярніші види спорту для ставок у Парік 24: що вибирають гравці У топі розділу Парік24 ставки стабільно тримається футбол https://parik24-ua.com/uk/football. Згідно зі статистикою оператора, понад 60% користувачів обирають футбольні матчі. Найбільше – це Ліга чемпіонів, АПЛ, Бундесліга, Серія А та матчі збірних. Утім, не менш активно ставлять на Першу лігу України, турецьку Суперлігу та навіть азійські чемпіонати. Гравці у своїх коментарях кажуть, що, наприклад, у другосортних лігах круті кефи. Там ловити вигідно, якщо знати розклади. Теніс – ще один стабільний фаворит для ставок. Особливо популярні турніри: ATP; WTA; «челленджери». Гравці цінують швидку динаміку матчів і часті зміни коефіцієнтів. Баскетбол обирають ті, хто грає на статистику: тотали, фоли, триочкові. За словами аналітика платформи, баскетбол має глибоку розписку. Це рай для тих, хто аналізує цифри. Активно набирає обертів і кіберспорт. Ставки Парік24 на дисципліни типу CS2, Dota 2 та Valorant уже складають до 15% від усього пулу. Молодь «ловить» матчі зі стримів і миттєво реагує на зміну ігрової ситуації. Також спостерігається зростання інтересу до комбінованих ставок, наприклад, на результат + кількість голів чи статистику команди. Це дозволяє гравцям об’єднувати знання про гру з бажанням виграти більше. Як знайти ідеальну подію для парі на платформі Parik24 У каталозі Ставки на спорт Parik 24 – сотні матчів щодня. Але знайти потрібне – не проблема. Платформа має зручну систему фільтрації. У розділі ставок одразу видно три вкладки: «Live», «Топ», «Популярне». Саме з останньої починають ті, хто хоче одразу перейти до «гарячих» подій. У вкладці фільтрів можна виставити вид спорту, час початку, назву турніру. Додати матч до «Вибраного» – корисна опція для всіх бажаючих повернутись до події пізніше, коли з’явиться впевненість у рішенні. В Live-матчах ситуація змінюється щосекунди. Пряма трансляція + рух коефіцієнтів = простір для дії. Варто звертати увагу на аналітичні підказки в самій лінії: Parik24 додає позначки «Популярно», «Ризиковано», «Коефіцієнт зріс». Це допомагає зорієнтуватись навіть новачкам. Коефіцієнти – динамічний індикатор стану ринку. На Парік 24 ставки на спорт побудовані навколо змін котирувань, які визначають реальні шанси команди чи гравця. У live-режимі котирування можуть змінюватися миттєво. Якщо команда пропустила гол, коефіцієнт на її перемогу виріс. Удар по воротах, вилучення, травма – все це реагує на ринку ставок миттєво. Тому досвідчені гравці слідкують за графіками руху коефіцієнтів. Цю інформацію можна переглянути в історії події, вона доступна прямо на сторінці матчу. УЧАСТЬ В АЗАРТНИХ ІГРАХ МОЖЕ ВИКЛИКАТИ ІГРОВУ ЗАЛЕЖНІСТЬ. ДОТРИМУЙТЕСЬ ПРАВИЛ (ПРИНЦИПІВ) ВІДПОВІДАЛЬНОЇ ГРИ. The post НА ЯКІ СПОРТИВНІ ПОДІЇ НАЙЧАСТІШЕ РОБЛЯТЬ СТАВКИ У БУКМЕКЕРСЬКІЙ КОМПАНІЇ ПАРІК 24? appeared first on Газета "Подолянин".
Керівник Хмельницької обласної прокуратури Антон КОВАЛЬСЬКИЙ особисто підтримав обвинувачення у кримінальному провадженні за фактами вчинення 40-річним мешканцем Кам’янець-Подільського району розпусних дій і згвалтувань доньок, вчинених повторно. The post ЗАСУДИЛИ ГВАЛТІВНИКА ДОНЬОК appeared first on Газета "Подолянин".
Керівник Хмельницької обласної прокуратури Антон КОВАЛЬСЬКИЙ особисто підтримав обвинувачення у кримінальному провадженні за фактами вчинення 40-річним мешканцем Кам’янець-Подільського району розпусних дій і згвалтувань доньок, вчинених повторно. Його засуджено до 14 років по­збавлення волі. Після відбування основного покарання на нього чекає ще додаткове – позбавлення на 3 роки права займатися діяльністю, пов’язаною з навчанням, вихованням і дозвіллям дітей. Інформацію про чоловіка буде включено до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти ста­тевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи. У суді доведено, що у травні минулого року чоловік згвалтував свою неповнолітню доньку. Потерпіла поділилася своїм бо­-лем зі старшою сестрою. Тоді ви­явилося, що і вона була жертвою сексуального насилля з боку батька. Ще з 13-річ­ного віку він вчиняв щодо неї розпусні дії та гвалтував, але вона боялася про це розповідати. Разом вони звернулися до медиків і правоохоронців. У суді чоловік своєї вини не визнав. Прокуратура Хмельницької області. The post ЗАСУДИЛИ ГВАЛТІВНИКА ДОНЬОК appeared first on Газета "Подолянин".
Ввечері 4 листопада місто сколихнула сумна звістка - на 76-му році життя відійшла у вічність Тамара СИТНИК (ПЛЮЩ), The post ЇЇ СПІВ ЛУНАТИМЕ НА НЕБЕСАХ appeared first on Газета "Подолянин".
Ввечері 4 листопада місто сколихнула сумна звістка – на 76-му році життя відійшла у вічність Тамара СИТНИК (ПЛЮЩ), заслужений працівник куль­тури України, «Почесний громадянин міс­та Кам’янця-Подільського», володар міських відзнак «Честь і шана», «За заслуги перед міською громадою», лауреат всеукраїнських та міжнародних мистецьких конкурсів і фестивалів. Новину повідомили в К-ПНУ ім.Івана Огієнка, де вона була доцентом кафедри музичного мистецтва. Ім’я Тамари Миколаївни впродовж багатьох десятиліть звучало як символ творчості й натхнення, виховала вона і цілу плеяду талановитих музикантів та виконавців, які продовжують її справу. The post ЇЇ СПІВ ЛУНАТИМЕ НА НЕБЕСАХ appeared first on Газета "Подолянин".
За інформацією Кам’янець-Подільської міської лікарні, жовтень подарував громаді 63 маленькі дива: 34 хлопчики та 29 дівчаток. The post НОВИНИ ТЕРГРОМАД appeared first on Газета "Подолянин".
МІСТО l До складу виконавчого комітету Кам’янець-Подільської міської ради введено Миколу ЯЩУКА, голову міської Ради ветеранів. l Команда Кам’янця-Подільського взяла участь у Форумі цифрових громад «Від ідеї до дії», що відбувся у Львові. Наше місто представив заступник міського голови Вадим МЕНДОГРАЛО, який презентував напрацювання в цифровізації туристичних послуг і можливості модернізації на­явних сервісів. Важливим результа­-том події стало досягнення домовленості: найближчим часом Кам’янець-­Подільський безкоштовно отримає сучасний офіційний сайт із новими функціями та доступністю відповідно до актуальних вимог. l За інформацією Кам’янець-Подільської міської лікарні, жовтень подарував громаді 63 маленькі дива: 34 хлопчики та 29 дівчаток. РАЙОН l Минулого тижня в залі засідань Старо­ушицької селищної ради відбувся звіт голови громади Анатолія ТИМЧУКА, який підсумував основні результати діяльності за 2025 рік, розповів про досягнення і виклики, які стояли перед громадою, а також окреслив пріоритети подальшої діяльності та розвитку. На захід були запрошені народні депутати України Ігор МАРЧУК і Сергій МАНДЗІЙ, які відзначили рівень організації роботи селищної ради та результативність дій керівництва громади. <img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77076" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/yuvilyar.jpg" alt="" width="200" height="150" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/yuvilyar.jpg 799w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/yuvilyar-400x300.jpg 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/yuvilyar-768x577.jpg 768w" sizes="(max-width: 200px) 100vw, 200px" />l 1 листопада 90-річний ювілей зустрів житель с.Залісці, що на Дунаєвеччині, Антон МИХАЙЛОВИЧ, людина щирої душі, доброї вдачі та невичерпної працелюбності. Упродовж багатьох років він працював у колгоспі, присвятивши життя рідній землі та розвитку сільського господарства. Разом із дружиною Антоніною Броніславівною виростили трьох синів, створивши міцну родину, що є справжньою гордістю та найбільшим надбанням. За інформацією тергромад. The post НОВИНИ ТЕРГРОМАД appeared first on Газета "Подолянин".
Третього листопада міський голова Михайло ПОСІТКО провів пресконференцію для місцевих ЗМІ. Обговорювалися три основні питання, що нині хвилюють громаду. The post ПРО ТЕПЛО, СТАДІОН І СТИЛЬ МІСТА appeared first on Газета "Подолянин".
Третього листопада міський голова Михайло ПОСІТКО провів пресконференцію для місцевих ЗМІ. Обговорювалися три основні питання, що нині хвилюють громаду. ТЕПЛО ПІШЛО Михайло Посітко наголосив, що підготовка до зими розпочинається одразу після завершення попереднього опалювального періоду. – Враховуючи ті виклики, які стоять перед Україною, ми провели велику роботу щодо енергетичної безпеки нашої громади, зокрема це – встановлення додаткових когенераційних установок, – зазначив міський голова, – 2024 року встановлено чотири установки загальною потужністю 4 МВт, а 2025-го – ще дві (3 МВт), і завершується монтаж однієї потужністю 7 МВт. Це дає нам можливість повністю забезпечити об’єкти критичної інфраструктури живленням, а також спрямовувати надлишки до єдиної енер­госистеми – для економії бюджетних коштів. Мер також зауважив, що міські тепломережі потребують масштабного оновлення, але наразі ремонт проводиться точково за кошти міського бюджету. Запуск опалення було відтерміновано відповідно до постанови Кабінету Міністрів, яка змінила дату старту сезону з 15 жовтня на 1 листопада. – Ми ввімкнули опалення в медичних, освітніх і культурних закладах ще на початку жовтня, постійно моніторили ситуацію. Так, були певні скарги, але ми пояснювали людям, що ситуація у країні складна, тому мусимо діяти з урахуванням державних рішень, – пояснив голова громади. НЕ ВЩУХАЮТЬ РОЗМОВИ НАВКОЛО СТАДІОНУ Недавно Хмельницька обласна прокуратура повідомила, що до суду направлено обвинувальний акт щодо колишніх посадовців Кам’янець-Подільської міської ради, директора та інженера технагляду підрядної організації, задіяної в ремонті стадіону. За даними слідства, у 2019-2020 роках під час капремонту стадіону імені Г.А.Тонкочеєва вони заволоділи понад 4,5 млн грн бюджетних коштів, внісши до актів виконаних робіт недостовірні дані. Їм інкримінують зловживання службовим становищем і службове підроблення, що карається позбавленням волі до 12 років із конфіскацією майна. Міський голова прокоментував інформацію прокуратури: – Саме я, щойно ставши міським головою, направив інформацію до правоохоронних органів за фактом можливого заволодіння ресурсами громади. Розслідування тривало декілька років, і лише тепер справа передана до суду, – підкреслив Михайло Посітко. Водночас місто спільно з обласною адміністрацією, народним депутатом і футбольним клубом «Епіцентр» продовжує роботу над модернізацією стадіону. – Ми виділили 20 мільйонів гривень із міського бюджету на реконструкцію системи освітлення, яка не відповідала вимогам Прем’єр-ліги. Сподіваємося, що вже навесні команда зможе приймати домашні ігри в Кам’янці-Подільському, – зазначив мер. – Днями буде оголошено тендер. Ми довго чекали на розробку проєкт­но-кошторисної документації, адже це складна робота. Після визначення підрядника розпочнемо комплекс робіт із реконструкції системи освітлення. Те, що встигнемо зробити цього року, виконаємо, решту продовжимо на початку наступного. І ЗНОВУ ПРО БРЕНДБУК МІСТА Наступне питання пресконференції стосувалося нового бренду міста. Михайло Посітко підкреслив, що ребрендинг – це не лише про логотип, а про сучасну філософію розвитку громади. – Ми давно хотіли провести оновлення. Бренд – це важливо, тому що він формує, як нас бачать інші, – пояснив Михайло Володимирович. – Ми хочемо показати людину в центрі уваги, традицію, історію, але з поглядом у майбутнє: «Кам’янець – місто, де минуле зустрічається з майбутнім». Результатом роботи київської агенції M360, керівником якої є кам’янчанин Валентин КО­ЗЯРУК, став брендбук на 140 сторінок, який описує візуальний стиль, кольори, філософію і бачення розвитку міста. Коментуючи дискусії в соцмережах щодо схожості логотипу з російським брендом, Михайло Володимирович зауважив: – Я не користуюся російськими сайтами і не відвідую їх. Про «Кинопоиск» дізнався лише з публікацій. Наш логотип сучасний, мобільний, має своє значення. Він може перетворюватися як у кольорах, так і в динаміці. Він уособлює наше місто, має свою філософію і водночас є доволі простим та впізнаваним. Також на пресконференції стало відомо, що недавно міський голова повернувся з Пів­денної Кореї, де протягом тижня брав участь у Міжнародному форумі місцевого самоврядування «Україна – Республіка Корея». – Мав можливість презентувати нашу громаду, поспілкуватися із представниками бізнесу й обговорити можливість партнерства. Маємо попередні домовленості й сподіваємося, що найближчим часом підпишемо угоду про співпрацю з одним із корейських міст. Журналісти поцікавилися, що ж вразило міського голову в Південній Кореї найбільше. – Вразили дисциплінованість і згуртованість корейців. Вони пройшли складний шлях – колоніальний період, війну, економічні кризи. І са-ме це зробило їх сильними, відповідальними й організованими. Водночас це дуже вільні люди, активні в політичному та громадському житті. Ще одне, що вражає, – неймовірно якісна міська інфраструктура. У Сеулі живуть понад 25 мільйонів людей, але я жодного разу не стояв у заторах. Там дуже розумне планування, продуманий громадський транспорт, немає поділу на «центр» і «периферію», місто збалансоване та комфортне для всіх. Сюзанна СИРОТЮК. The post ПРО ТЕПЛО, СТАДІОН І СТИЛЬ МІСТА appeared first on Газета "Подолянин".
28 жовтня в Кам’янці-Подільському троє семикласників лі­цею №13 - Даниїл ЛЕЗНИЙ, Василь УРСУЛЯК та Сергій КСЬОН­ШКЕВИЧ - під час риболовлі на р.Смотрич витягнули з води тактич­ну сумку, всередині якої виявили три гранати та запали до них. Про небезпечну знахідку хлопці одразу повідомили в поліцію. The post НАГОРОДИЛИ ЗА ПРАВОСВІДОМІСТЬ appeared first on Газета "Подолянин".
<img loading="lazy" decoding="async" class="alignleft wp-image-77059" src="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/boyeprypasy.jpg" alt="" width="200" height="133" srcset="https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/boyeprypasy.jpg 899w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/boyeprypasy-400x267.jpg 400w, https://podolyanin.com.ua/wp-content/uploads/2025/11/boyeprypasy-768x513.jpg 768w" sizes="(max-width: 200px) 100vw, 200px" />28 жовтня в Кам’янці-Подільському троє семикласників лі­цею №13 – Даниїл ЛЕЗНИЙ, Василь УРСУЛЯК та Сергій КСЬОН­ШКЕВИЧ – під час риболовлі на р.Смотрич витягнули з води тактич­ну сумку, всередині якої виявили три гранати та запали до них. Про небезпечну знахідку хлопці одразу повідомили в поліцію. Завдяки їхній уважності та відповідальності вдалося запобігти можливим трагічним наслідкам. За проявлену правосвідомість ювенальні поліцейські нагородили школярів подяками начальника Головного управління Нацполіції у Хмельницькій області. За інформацією Ювенальної поліції Хмельницької області. The post НАГОРОДИЛИ ЗА ПРАВОСВІДОМІСТЬ appeared first on Газета "Подолянин".